Номер провадження: 22-ц/813/3463/26 
Справа № 521/18408/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі», 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» на рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2025 року у складі судді Михайлюка О.А., 
встановив:

2. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 01.08.2022 о 08 годині 40 хвилин в м.Одеса по вул. Краснова, 3, водій ОСОБА_2 , керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , під час різкого маневру виїзду на смугу руху автомобілю HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, не дав дорогу останньому, в результаті чого здійснив з ним зіткнення.
Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 по справі 521/12195/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та зазначено, що ним допущено порушення п.п. 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
Внаслідок даного ДТП, позивачу ОСОБА_1 , як власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_3 , завдано механічні пошкодження, що є майновою шкодою.
25.08.2022 судовим експертом Крутих Є.О. складено висновок експерта № 67-22 за результатами проведеного експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 01.08.2022, визначається рівною 683984,95 гривень.
Згідно полісу № АР/5976396 страховою компанією, у відповідності до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснено відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у сумі 130000,00 грн. Таким чином, залишилась не відшкодовано шкода завдана позивачу у сумі 553 985 грн.
Вказаний автомобіль використовувався позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 для забезпечення їх сімейних потреб (пересуванню по місту, для закупок продуктів).
Позивач також вказала, що ОСОБА_2 працює в АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та транспортний засіб, яким він керував під час скоєння ДТП, а саме: екскаватор Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі».
У зв`язку із цим, позивач ОСОБА_1 , як власник автомобіля, звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.
Позивач просить стягнути з відповідачів на її користь заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 553985 гривень та сплачений судовий збір. (т. 1, а.с. 2 – 4, 57 – 62)

Позиція відповідачів в суді першої інстанції 

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просив в її задоволенні відмовити. Відзив обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 не є особою яка несе відповідальність за шкоду завдану під час виконання трудових обов`язків. Крім того зазначав, що позивачем не визначено вартість автомобіля до та після ДТП, що є вирішальним для визначення справедливого розміру відшкодування. (т. 1, а.с. 84 – 91)
Представник відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» у відзиві на позовну заяву, просить в позовних вимогах до АТ «ДТЕК Одеські електромережі» відмовити в повному обсязі.
Відзив обґрунтований тим, що за обставинами ДТП неможливо виключити вину ОСОБА_3 , а не складення відносно нього адміністративного протоколу та не притягнення його до відповідальності не вказує на відсутність вини у останнього за допущене зіткнення. ОСОБА_3 мав обрати безпечну швидкість для руху з урахуванням дорожньої обстановки, слідкувати за дорожньою обстановкою та реагувати на її зміну у вигляді наявності попутного транспортного засобу у лівій смузі руху. Позивачем не було надано доказів та не визначено реальну вартість майна, що підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки не визначено вартість майна як станом на момент ДТП так і після. Позивач залишаючи в себе транспортний засіб в пошкодженому стані, що має певну цінність, свідомо бажає отримати ще й суму, рівну дійсній ринковій вартості транспортного засобу. Тим, самим отримати суму, яка більша ніж реальна вартість втраченого майна. (т. 1, а.с. 113 – 118)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хаджибейського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 553985 гривень та 6034 гривні 60 копійок в рахунок сплаченого судового збору. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 , суд виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач ОСОБА_2 не є особою, яка несе відповідальність за шкоду завдану під час виконання трудових обов`язків.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який виконував робочі завдання, керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , що належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь ОСОБА_1 суд прийняв за основу висновки експертів № 67-22 від 25.08.2022 року та №2812-2-34-25 від 24.07.2025 року.
Згідно акту № 69474/1/2022 від 26.10.2022 року ПрАТ СК «Євроінс Україна» було виплачено страхове відшкодування в сумі 130000 гривень (без ПДВ).
За таких обставин, суд вважав можливим стягнути з відповідача АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на користь позивача заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 553985 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, АТ «ДТЕК Одеські електромережі» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2025 року та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Одеські електромережі» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8309,77 грн. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що29.09.2025 АТ «ДТЕК Одеські електромережі» подало до суду заяву про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи та клопотання про витребування у позивачки інформації та документів щодо продажу автомобілю HYUNDAI ELANTRA, проте вказані клопотання судом першої інстанції не були розглянуті та жодним чином не зазначено про це в оскаржуваному рішенні суду, чим порушено принцип змагальності сторін. 
Не розглянувши заявлене представником АТ «ДТЕК Одеські електромережі» клопотання про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи з урахуванням відеозапису, суд фактично унеможвивив до кінця встановлення фактичних обставин дійсної справи та передчасно звільнив ОСОБА_3 від настання цивільно-правової відповідальності за шкоду спричинену внаслідок ДТП, поклавши всю провину на водія відповідача, стягнувши всю суму заявлених вимог. Разом з тим з фактичних обставин справи випливає, що виникнення такої шкоди було значною мірою обумовлене власними винними діями ОСОБА_3 в частині порушення вимог ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку з подією ДТП. Заперечуючи проти позовних вимог, АТ «ДТЕК Одеські електромережі» доводило суду, що саме за первинного порушення ПДР України ОСОБА_3 (чоловік позивачки) відбулося зіткнення транспортних засобів, що є підставою для застосування п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України (шкода завдана за наявності вини всіх осіб, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення). 
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі до АТ «ДТЕК Одеські електромережі» суд першої інстанції фактично виходив з постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2022 по справі № 521/12195/22 з підстав визнання водія Борекс 2201 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП України. Проте, не складення відносно ОСОБА_3 адміністративного протоколу представниками поліції та не притягнення останнього до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини у останнього та не є підставою для звільнення ОСОБА_3 від цивільно - правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи у ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними передбаченими ЦПК України і допустимими доказами, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду, постанова від 14.09.2023 у справі №441/756/18 та від 26.01.2022 у справі №465/674/19.
Доводи скарги також мотивовані тим, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, як то передбачено нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №205/7747/18. Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" . Суд першої інстанції хоч і посилається в оскаржуваному рішенні на норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", однак не звернув увагу та не застосував статтю 30 цього Закону, тобто не правильно застосував норми матеріального права, Отже, з наведеного є безпідставним вимога позивача до відповідача про стягнення в загальному розмірі 553 985,00 тис, оскільки вартість авто після пошкодження мала певну цінність у розмірі 169 639,16 грн. Позивачка як власник транспортного засобу реалізувала своє право на відчуження автомобіля вартість якого у пошкодженому стані оцінено у розмірі 169 639,16 грн. (іншого розміру позивачка не підтвердила доказами) та ще й хоче отримати суму рівну дійсній ринковій вартості транспортного засобу на момент ДТП. Тобто, отримати суму, яка більша ніж реальна вартість втраченого майна, що є безпідставним. 

Позиція позивача в апеляційній інстанції 

Представник ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив обґрунтовувала тим, що доводи апеляційної скарги про наявність вини ОСОБА_3 в настанні ДТП, спростовується висновком експерта №2812-34-25 судової автотехнічної експертизи, якою було надано оцінку обставинам ДТП. 
Щодо заперечень апелянта про вартість відшкодування, представник посилалась на висновок експерта №2812-2-34-25 транспортно-товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, до моменту його пошкодження в ДТП від 01.08.2022 року становить 683984,95 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, складає 683984,95 грн.; вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані після ДТП від 01.08.2022 року дорівнює вартості його утилізації та становить 9236,50 грн.
По змісту висновку надано оцінку транспортно-товарознавчому (автотоварознавчому) дослідженню з визначення матеріального збитку колісного транспортного засобу за результатами якого складено ЗВІТ №18598 від 10.08.2022 оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна» ОСОБА_4 , а також надано оцінку висновку вартості придатних залишків №18598/1 від 10.08.2022, що складений оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна» Куриловичем Д.Ф. із зазначенням, що ОСОБА_4 для всіх розрахунків був взятий автомобіль HYUNDAI ELANTRA у комплектації іншій ніж її фактична комплектація — Sport, а також з висновку не вбачається чи проводилося діагностування та дефектування складових, які прийняті оцінювачем як придатні залишки.
При цьому, висновок вартості придатних залишків №18598/1 від 10.08.2022, що складений оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна» Куриловичем Д.Ф. на який посилається апелянт вимогам ч.7 ст. 102 та ч.5 ст. 106 ЦПК України не відповідає, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом.
Щодо посилань апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання відповідача, представник позивачки зазначив, що АТ «ДТЕК Одеські електромережі» вищезазначені клопотання подано з порушенням встановленого ЦПК України порядку поза межами підготовчого провадження.

Явка учасників справи в апеляційній інстанції

В судовому засіданні 23.04.2026 представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» - адвокат Дзиговська С.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Адвокат Грабовий В.О., діючий від імені ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляд, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника, який не з`явився.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

01.08.2022 року о 08 годині 40 хвилин в м.Одеса по вул. Краснова, 3, водій ОСОБА_2 , керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , який належав АТ «ДТЕК Одеські електромережі», та виконуючи робочі завдання, під час різкого маневру виїзду на смугу руху автомобілю HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, не дав дорогу останньому, в результаті чого здійснив з ним зіткнення.
Відповідно до ч.2 п.3 висновку експерта №2812-34-25 судової автотехнічної експертизи за відеозаписом обставин зіткнення автомобіля «HYUNDAI ELANTA» реєстраційний номер НОМЕР_4 з колісним екскаватором «БОРЕКС 2201», реєстраційний номер НОМЕР_1 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 року: «дії водія автомобіля «HYUNDAI ELANTA» реєстраційний номер НОМЕР_4 не відповідали вимогам пункту 12.4. ПДР по вибору швидкості руху, але ця невідповідність з експертної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом ДТП ».
Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 року у справі 521/12195/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та зазначено, що ним допущено порушення п.п. 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач ОСОБА_1 є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .
На момент дорожньо - транспортної пригоди у власника автомобіля ОСОБА_1 був чинний поліс № АР/5976396 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно виписки з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» 26.10.2022 року ПрАТ СК «Євроінс Україна» згідно Акту №69474/1/2022 від 26.10.2022 року відшкодовано позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 130000,00 грн (без ПДВ) матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 01.08.2022 року. 
З наданого позивачем висновку експерта Крутих Є.О. (Свідоцтво на № НОМЕР_6 видано ЦЕКК Міністерства Юстиції України 28.09.2012 року) від 25.08.2022 року за № 67-22 вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на момент його пошкодження внаслідок ДТП, визначається рівною 683984,95 грн., а ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП, яка відбулася 01.08.2022 року, з урахуванням аварійних пошкоджень, визначається рівною вартості утилізації (вартості металобрухту).
Відповідно до висновку експерта №2812-2-34-25 транспортно-товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 року ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, до моменту його пошкодження в ДТП від 01.08.2022 року становить 683984,95 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, складає 683984,95 грн.; вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані після ДТП від 01.08.2022 року дорівнює вартості його утилізації та становить 9236,50 грн.
За таких обставин сума невідшкодованого збитку становить – 553985 гривень (683985 грн. - 130000,00 грн.)

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про стягнення майнової шкоди з АТ «ДТЕК Одеські електромережі», однак судом не вірно було визначено розмір відшкодування, який підлягає до стягнення. 

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Вірними є висновки суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач ОСОБА_2 не є особою, яка несе відповідальність за шкоду завдану під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки не підлягають задоволенню.
Заперечуючи проти позовних вимог АТ «ДТЕК Одеські електромережі» посилалось на те, що шкода була спричинена і внаслідок недотримання ОСОБА_3 правил дорожнього руху, та в його діях також наявна вина у настанні ДТП, тому не можна виключити його відповідальність, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, тому були підстави для застосування ст. 1188 ЦК України. 
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Так, як було встановлено матеріалами справи 01.08.2022 року о 08 годині 40 хвилин в м.Одеса по вул. Краснова, 3, водій ОСОБА_2 , керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , який належав АТ «ДТЕК Одеські електромережі», та виконуючи робочі завдання, під час різкого маневру виїзду на смугу руху автомобілю HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, не дав дорогу останньому, в результаті чого здійснив з ним зіткнення.
Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.09.2022 року у справі 521/12195/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та зазначено, що ним допущено порушення п.п. 9.4, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
АТ «ДТЕК Одеські електромережі» стверджувало, що ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання п.п. 12.4, 12.3, 11.2, 11.5, 13.1, 13.3 ПДР України, що свідчить про наявність причинного зв`язку між його діями та настанням ДТП, внаслідок якого настали відповідні суспільно небезпечні наслідки. 
Заперечуючи проти позовних вимог, за клопотанням представника АТ «ДТЕК Одеські електромережі» в суді першої інстанції було призначено судову комплексну автотехнічну та фото-відеотехнічну експертизу.
Відповідно до висновку експерта №2812-34-25 судової автотехнічної експертизи за відеозаписом обставин зіткнення автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з колісним екскаватором «Борекс 2201» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 24.07.2025 Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, судовим експертом було здійснено наступні висновки: 
«1. Належні дії водія колісного екскаватора "Борекс 2201" р/н НОМЕР_1 в умовах пригоди, у першу чергу, слід розглядати відповідно вимог дорожньої розмітки, яка нанесена на місці пригоди таким чином, що не передбачає можливості маневру повороту ліворуч за його напрямком руху - розмітки 1.3 ПДР, яка позначає межі смуг зустрічних напрямків й яку перетинати забороняється.
У конкретиці розвитку пригоди, при фактичному виконанні маневру ліворуч через заборонну для цього розмітку (ступень необхідності цього може бути визначена судом) дії водія можливо розглядати відповідно загальних вимог безпеки маневрування на дорогах поза перехресть - вимог пунктів 10.4 та 10.1 ПДР, які передбачали необхідність перед початком маневру впевнитися в його безпеці, та по факту наближення попутного автомобіля "Hyundai Elantra p/н НОМЕР_7 в лівій смузі надати йому дорогу.
Належні дії водія автомобіля "Hyundai Elantra" p/н НОМЕР_7 в умовах події слід розглядати відповідно до вимог пунктів 12.4, 12.3 ПДР, які передбачали необхідність руху зі швидкістю не більш 50 км/г в населеному пункті, а з моменту об`єктивно можливого виявлення маневру ліворуч колісного екскаватора "Борекс 2201" р/н НОМЕР_1 застосування гальмування.
2. Дії водія колісного екскаватора "Борекс 2201" р/н НОМЕР_1 не відповідали вимогам дорожньої розмітки 1.3 ПІДР, вимогам пунктів 10.4 та 10.1 ПДР.
Дії водія автомобіля "Hyundai Elantra" p/н НОМЕР_7 не відповідали вимогам пункту 12.4 ПІДР по вибору швидкості руху.
3. Дії водія колісного екскаватора "Борекс 2201" р/н НОМЕР_1 не відповідали вимогам дорожньої розмітки 1.3 ПД, вимогам пунктів 10.4 та 10.1 ПДР, з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.
Дії водія автомобіля "Hyundai Elantra" р/н НОМЕР_7 не відповідали вимогам пункту 12.4 ПІДР по вибору швидкості руху, але ця невідповідність, з експертної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом ДТП.»
Після надання вказаного висновку експерта АТ «ДТЕК Одеські електромережі» звернулось до суду з клопотанням про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи, яке надійшло та було отримано судом після проведення судового засідання. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що не розгляд клопотання про призначення експертизи не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Серед іншого, під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідачем було заявлено аналогічне клопотання, яке було розглянуто апеляційним судом з наданням йому оцінки щодо доцільності його задоволення.
Колегія суддів виходить з наступного, що наявний в матеріалах справи висновок експерта №2812-34-25 від 24.07.2025, висновок якого свідчить, що експертом було здійснено розвиток пригоди розділено на характерні моменти, зокрема, перше це початок небезпечного маневрування ліворуч ескаватора, яке візуально визначається по повороту лівого переднього колеса зі зміщенням ескаватора ліворуч з кадру 61 — в цей момент автомобіль HYUNDAI знаходиться в кадрі передньою лівою кромкою на краю екрана (зображення 3). Експертом було здійснено аналіз події з точки зору кожного учасника ДТП, та наявність технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів, серед іншого і за виконанням водія "Hyundai Elantra" p/н НОМЕР_7 вимог п. 12.3 ПДР, щодо обрання безпечної швидкості. Експертом було враховано, що зупиночний шлях автомобіля з допустимої швидкості (34-35 м) не набагато, але також більше за його віддаленням від місця зіткнення, що також означає відсутність у водія технічної можливості уникнути пригоди за умов руху з допустимою швидкістю. 
Посилання на перевищення швидкості ОСОБА_3 не є підставою для призначення додаткової судової автотехнічної експертизи, оскільки у висновку експерта №2812-34-25 від 24.07.2025 року це питання було детально досліджено з формуванням висновку, що воно не знаходиться у причинному зв`язку з фактом ДТП.
Доводи апеляційної скарги, що водій автомобіля "Hyundai Elantra" порушував ПДР, рухаючись в лівій смузі не відповідають фактичним обставинам, та наданим поясненням в ході складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
Отже, на підставі вищевказаного доводи апеляційної скарги про наявність підстав вважати, що дії водія "Hyundai Elantra" p/н НОМЕР_7 ОСОБА_3 , також свідчать про наявність причинного зв`язку між його діями та настанням ДТП, спростовуються матеріалами справи. 
Відповідачем не доведено обставин для застосування у вказаній справі п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.
Отже, встановивши, що неправомірними діями водія АТ «ДТЕК Одеські електромережі», пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) під час виконання ним трудових обов`язків, позивачу завдано матеріальної шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями працівника відповідача, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків, що завдана шкода підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця винної особи.
Щодо визначення розміру відшкодування колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Частиною першою статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Як було вірно встановлено, судом першої інстанції, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія ОСОБА_2 , який виконував робочі завдання, керуючи екскаватором Борекс 2201, номерний знак НОМЕР_1 , що належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі», транспортний засіб автомобіля марки "Hyundai Elantra" p/н НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.
Вирішуючи питання щодо розміру завданого позивачу збитку, суд першої інстанції поклав в основу судового рішення висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.07.2025 №2812-2-34-25.
Відповідно до висновку експерта №2812-2-34-25 транспортно-товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2025 ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, до моменту його пошкодження в ДТП від 01.08.2022 року становить 683984,95 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01.08.2022 року, складає 683984,95 грн.; вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані після ДТП від 01.08.2022 року дорівнює вартості його утилізації та становить 9236,50 грн.
На момент дорожньо - транспортної пригоди у власника автомобіля ОСОБА_1 був чинний поліс № АР/5976396 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно виписки з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» 26.10.2022 року ПрАТ СК «Євроінс Україна» згідно Акту №69474/1/2022 від 26.10.2022 року відшкодовано позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 130000,00 грн (без ПДВ) матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 01.08.2022 року.
Судом було стягнуто на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктом 30.2 якої передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок відшкодування шкоди, завданої власнику (володільцю) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, та яка пов`язана з фізичним знищенням транспортного засобу.
Пунктом 30.1 цієї статті зазначеного Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
З таких же висновків виходив Верховний Суд у постановах від 19 вересня2018 року у справі № 643/4161/15 (провадження № 61-13692св18), від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17 (провадження № 61-15592св19).
Встановивши, що ремонт належного позивачу транспортного засобу вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, суд першої інстанції при визначені вартості не врахував, що розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Оскільки судом першої інстанції було лише враховано при визначенні розміру відшкодування різницю між матеріальним збитком та страховою виплатою, без врахування також різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, відчуженого ним під час розгляду справи за цим позовом, не можна визнати обґрунтованим.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша-друга статті 367 ЦПК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд враховує також умови реалізації принципу змагальності сторін у цивільному процесі, необхідність додержання принципу справедливості судового розгляду, наголосивши, що суд лише оцінює надані сторонам докази, але сам їх не збирає.
Заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування, апелянт зазначав, що судом не було враховано різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з якою погоджується апеляційний суд. 
Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що при визначенні розміру відшкодування, необхідно врахувати висновок вартості придатних залишків №18598/1 від 10.08.2022 виконаних ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення страхової компанії. 
Як було встановлено матеріалами справи, а саме відповідно до висновку експерта №2812-2-34-25 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.07.2025, по змісту висновку надано оцінку транспортно-товарознавчому (автотоварознавчому) дослідженню з визначення матеріального збитку колісного транспортного засобу за результатами якого складено ЗВІТ №18598 від 10.08.2022 оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна» ОСОБА_4 , а також надано оцінку висновку вартості придатних залишків №18598/1 від 10.08.2022, що складений оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна» Куриловичем Д.Ф. із зазначенням, що ОСОБА_4 для всіх розрахунків був взятий автомобіль HYUNDAI ELANTRA у комплектації іншій ніж її фактична комплектація — Sport, а також з висновку не вбачається чи проводилося діагностування та дефектування складових, які прийняті оцінювачем як придатні залишки.
Таким чином, для визначення вартості відшкодування висновку вартості придатних залишків №18598/1 від 10.08.2022, не може бути взятий за основу. 
Крім того, спростовуються посилання апелянта на те, що пошкоджений транспортний засіб позивачкою було реалізовано.
Відповідно до наявної відповіді регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, 23.10.2020 в ТСЦ №5141 відбулась реєстрація, привезеного з-за кордону по посвідченню митниці, транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA», 2019 р.в., об`єм двигуна – 1591 см. Куб. на гр. ОСОБА_1 .. Станом на дату надання відповіді інформація актуальна. 
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечувала продаж транспортного засобу. 
Отже, ОСОБА_1 залишила собі пошкоджений у ДТП автомобіль, хоча його відновлювальний ремонт визнано економічно необґрунтованим, страхова компанія виплатила їй страхове відшкодування в узгодженому розмірі, визначеному на підставі положень пункту 3.2 статі 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах ліміту страхового відшкодування.
Під час розгляду справи відповідач неодноразово посилався на те, що розмір збитків, завданих позивачу, має бути розрахований у розмірі, який дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження з вирахуванням вартості його залишків, оскільки позивач залишив автомобіль собі. Відповідач наполягав на необхідності установлення вартості залишкової вартості автомобіля позивача після ДТП з метою правильного визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.
Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.07.2025 № 2812-2-34-25 вартість автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в пошкодженому стані після ДТП від 01.08.2022 року дорівнює вартості його утилізації та становить 9236,50 грн.
Іншої вартості автомобіля після ДТП в матеріалах справи не встановлено. 
Таким чином, розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , шкоди, що підлягала відшкодуванню власнику, становить 674748,45 грн, що є різницею між ринковою вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (683984,95 грн – 9236,50 грн).
Оскільки вказаний розмір перевищує суму виплаченого у розмірі ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку, що різниця між фактичним розміром завданої шкоди (674748,45 грн) і сумою страхового відшкодування (130 000,00 грн) у сумі 544 748,45 грн підлягає стягненню з відповідача як особи, з вини працівника якої сталась дорожньо-транспортна пригода.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «ДТЕК Одеські електромережі» є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, які підлягають стягненню, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2025 року змінити в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, які підлягають стягненню з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» на користь ОСОБА_1 , зменшивши його з 553 985 грн. до 544 748, 45 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:  Є.С. Сєвєрова

Судді:     С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе