ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 921/522/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп"
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2026
у справі № 921/522/25
за заявою боржника ОСОБА_1 
про неплатоспроможність фізичної особи.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.10.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі - боржник), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича, заборонено боржнику укладати правочини (договори) крім, дрібних побутових, розпоряджатися (відчужувати) рухоме/нерухоме майно.

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) 09.10.2025 на офіційному веб-порталі судової влади України було здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Тернопільської області провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 

ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" звернулось до суду з заявою з грошовими вимогами до боржника, просило визнати грошові вимоги кредитора до боржника у сумі 45 808,30 грн, із яких, 3 583,50 грн заборгованості за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 7086772 від 06.07.20025; 31 425,00 грн за Договором про надання споживчого кредиту по продукту "Зручний" №2381422 від 10.07.2025; 4 844,80 грн судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" про визнання кредиторських (грошових) вимог задоволено частково. Визнано грошові вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" до ОСОБА_1 в розмірі 11 500 грн - заборгованості, а також 4844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви та 1 506 грн - витрат на правову допомогу. Визначено черговість задоволення грошових вимог кредитора: 4 844,80 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог та 1 506 грн - витрат на правову допомогу (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів); 11 500 грн (11 500 грн - тіло кредиту) - вимоги другої черги. В решті вимог ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" про визнання грошових вимог до боржника відмовлено. Зобов`язано арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією) Шимечко А.Я. внести відповідні кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів боржника по справі № 921/522/25.

Суд констатував, що ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" заявлено вимоги до ОСОБА_1 після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 45 КУзПБ для їх подання. При цьому зазначив, що у відповідності до частини четвертої вказаної статті вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Не погодившись з цією ухвалою в частині відмови у визнанні процентів, штрафу та частини витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" звернулося з апеляційною скаргою до Західного апеляційного господарського суду.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 у справі №921/522/25.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано неможливістю оскарження ухвали, постановленої за результатами розгляду грошових вимог окремого кредитора до боржника, окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, що, за доводами суду, є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 261 ГПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 у справі №921/522/25, передати справу до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник вважає, що апеляційний господарський суд неправильно застосував частини другу, третю статті 47, частину другу статті 9 КУзПБ, частину другу статті 254, пункт 17 частини першої статті 255 та пункт 1 частини першої статті 261 ГПК України.

Крім того, згідно з аргументами касаційної скарги, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок щодо застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.02.2024 у справі № 914/791/23, без урахування відмінності фактичних обставин цієї справи та справи, що переглядається.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 296 ГПК України не перешкоджає касаційному перегляду оскарженого судового рішення. 

Касаційне провадження 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М.- головуючого, Картере В. І., Жуков С. В.

Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 у справі № 921/522/25 та постановлено здійснити перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з відпусткою судді Жукова С.В. з 27.04.2026 по 08.05.2026 автоматизованою системою документообігу суду 28.04.2026 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатом якого визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Картере В. І., Погребняк В. Я. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи та перевіривши дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали з таких підстав.

Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 у справі № 921/522/25.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 є ухвалою, постановленою за результатами розгляду вимог окремого кредитора у розумінні частини другої статті 47 КУзПБ, а тому не може бути оскаржена окремо від ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

При цьому вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, КУзПБ, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ.

Статтею 2 КУзПБ також передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

За загальним правилом, закріпленим у частині третій статті 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Пунктом 17 частини першої статті 255 ГПК України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених КУзПБ.

Згідно з положеннями частини першої статті 9 КУзПБ ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури / процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених ГПК України та цим Кодексом (частина друга статті 9 КУзПБ).

При цьому згадуваними у частині другій статті 9 КУзПБ випадками (виключеннями із загального правила апеляційного оскарження всіх ухвал) є, зокрема, встановлені частиною другою статті 254, частиною першою статті 255 ГПК України обмеження щодо оскарження ухвал першої інстанції окремо від рішення суду, які поширюються на універсальні ухвали, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також окремі застереження за текстом КУзПБ.

Зміст цієї норми свідчить, що законодавець встановив загальне правило апеляційної оскаржуваності ухвал, тоді як будь-які обмеження такого права є винятком і можуть застосовуватися лише у випадках, коли закон прямо і недвозначно передбачає відповідну заборону.

Так, відповідно до абзаців першого та другого частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Колегія суддів звертає увагу, що стаття 47 КУзПБ (попереднє засідання господарського суду) регулює порядок розгляду вимог кредиторів саме у межах попереднього засідання. Частина друга цієї статті встановлює, що за результатами розгляду вимог окремого кредитора суд постановляє ухвалу про їх визнання або відхилення, яка не може бути оскаржена окремо від ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання.

Отже, наведене процесуальне правило застосовується у ситуації, коли вимоги кредитора розглядаються у межах попереднього засідання та перебувають у процесуальному зв`язку з ухвалою, постановленою за результатами такого засідання.

Відтак, питання про можливість застосування процесуального обмеження, передбаченого статтею 47 КУзПБ, вимагало встановлення конкретних обставин руху справи: чи подано кредитором заяву з вимогами до боржника у межах строку, встановленого частиною першою статті 45 КУзПБ; чи розглядались його вимоги у попередньому засіданні та чи були вони відображені в ухвалі, постановленій за його результатами.

Саме ці обставини визначають, чи перебуває окрема ухвала про вимоги кредитора у тому процесуальному зв`язку з ухвалою попереднього засідання, який робить неможливим її самостійне оскарження.

Апеляційний суд такої перевірки не здійснив.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2025, постановлена за результатами попереднього засідання, не містить будь-якого рішення щодо вимог ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп". У зазначеній ухвалі визначено вимоги інших кредиторів, проте питання щодо вимог скаржника у ній не вирішено та до переліку вимог кредиторів вони не включені.

Таким чином, вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" не були частиною переліку вимог кредиторів, визначеного ухвалою за результатами попереднього засідання від 08.12.2025, яка постановлена відповідно до частини третьої статті 47 КУзПБ.

Лише згодом, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026, суд першої інстанції констатувавши, що ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" заявлено вимоги до ОСОБА_1 після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 45 КУзПБ для їх подання, розглянув заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" та вирішив питання щодо грошових вимог Товариства.

Таким чином, вимоги скаржника, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, були розглянуті судом першої інстанції лише ухвалою від 10.02.2026, яка є єдиним судовим актом, яким вирішено питання про обсяг грошових вимог кредитора до боржника.

Вказана ухвала була постановлена після проведення попереднього засідання (ухвала попереднього засідання від 08.12.2025), тобто поза межами процесуальної стадії, врегульованої статтею 47 КУзПБ, вона не є складовою ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання, у якій відсутні висновки щодо існування, розміру, правової природи чи черговості вимог ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп". Ці вимоги не включені до переліку визнаних, не зазначені як відхилені та не відображені у структурі реєстру вимог кредиторів.

За таких обставин твердження апеляційного суду про те, що ухвала від 10.02.2026 за результатами розгляду грошових вимог кредитора, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, може бути оскаржена виключно разом з ухвалою за результатами попереднього засідання від 08.12.2025, не ґрунтується на змісті відповідних процесуальних актів. 

Апеляційний суд застосував процесуальне правило, що регулює порядок оскарження ухвал, постановлених у межах попереднього засідання, до судового рішення, яке було прийняте після завершення цієї стадії провадження, що суперечить змісту та призначенню статті 47 КУзПБ.

Адже застосовуючи положення частини другої статті 47 КУзПБ до ухвали, постановленої після попереднього засідання та поза межами процесуальної стадії, яку регулює ця норма, апеляційний господарський суд фактично звузив зміст загального правила апеляційної оскаржуваності ухвал, визначений частиною другою статті 9 КУзПБ, та розширено витлумачив виняток з цього правила.

Подібне тлумачення суперечить не лише змісту частини другої статті 9 КУзПБ, яка встановлює презумпцію апеляційної оскаржуваності ухвал у справах про неплатоспроможність, але й пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, що гарантує забезпечення права на апеляційний перегляд судового рішення.

Апеляційний суд фактично запропонував скаржнику скористатися процесуальним механізмом, який у конкретній ситуації об`єктивно не існував. Внаслідок цього застосоване апеляційним судом тлумачення призводить до правового результату, за якого кредитор, вимоги якого були розглянуті судом першої інстанції поза межами попереднього засідання, взагалі позбавляється можливості оскаржити судове рішення, яким ці вимоги остаточно визначені.

При цьому, суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи існував у скаржника реальний процесуальний механізм оскарження ухвали від 10.02.2026 у спосіб, який він вважає належним, а саме шляхом її оскарження разом з ухвалою, постановленою за результатами попереднього засідання від 08.12.2025. Матеріали справи свідчать про протилежне.

Крім того, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок щодо застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.02.2024 у справі № 914/791/23, без урахування відмінності фактичних обставин цієї справи та справи, що переглядається.

У постанові від 15.02.2024 у справі № 914/791/23 суд касаційної інстанції виходив з того, що ключовим для вирішення питання про допустимість апеляційного оскарження є наявність реального процесуального зв`язку між ухвалою про розгляд вимог кредитора та ухвалою, постановленою за результатами попереднього засідання, якою вже було визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів.

Натомість у даній справі така процесуальна ситуація відсутня. Оскаржувана в апеляційному порядку ухвала від 10.02.2026 є судовим актом, яким суд першої інстанції вирішив по суті питання щодо грошових вимог скаржника, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, а відтак не перебуває у тому процесуальному зв`язку з ухвалою попереднього засідання від 18.12.2025, який був визначальним для висновків Верховного Суду у справі № 914/791/23.

Можливість окремого оскарження ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, опосередковано підтверджується переліком судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, який наведений в частині третій статті 9 КУзПБ.

Апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження, пославшись на пункт 1 частини першої статті 261 ГПК України, відповідно до якого суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Однак застосування цієї процесуальної норми має виключний характер, оскільки фактично припиняє подальший рух апеляційної скарги та позбавляє заявника можливості перегляду судового акта судом вищої інстанції. Саме тому така підстава може застосовуватися лише тоді, коли відсутність права на апеляційне оскарження прямо випливає із закону і не залежить від оцінки фактичних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції замість аналізу процесуальної ситуації ототожнив ухвалу від 10.02.2026 про вимоги кредитора, заявлені після закінчення строку, встановленого їх подання, з ухвалою про вимоги кредитора, які заявлені в межах встановленого строку, та постановленою в межах попереднього засідання, і на цій підставі застосував пункт 1 частини першої статті 261 ГПК України. 

Колегія суддів вважає такий висновок апеляційного суду помилковим, оскільки апеляційний суд застосував вказану норму формально, без урахування фактичних обставин справи та процесуальної стадії, на якій була постановлена оскаржувана ухвала.

Внаслідок формального застосування процесуальних норм суд апеляційної інстанції створив процесуальну ситуацію, за якої скаржник як учасник справи був позбавлений права на ефективний судовий захист, хоча судове рішення безпосередньо впливає на обсяг його прав у процедурі неплатоспроможності, що суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника, які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частинами 3, 4 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Зважаючи на допущені апеляційним господарським судом порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на стадію вирішення питання щодо прийнятності апеляційної скарги.

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" задовольнити.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 у справі №921/522/25 скасувати.

3. Справу № 921/522/25 направити на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 

Судді В.І. Картере

В.Я. Погребняк