ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 р. 	Справа № 539/1141/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Овчаренко О.Л., вул. Монастирська ,17 , м. Лубни, Полтавська область, 37500) по справі №539/1141/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовної заяви та її обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк; 
- скасувати постанову № 2083 від 10.09.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовної заяви зазначав про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2083 від 10.09.2025 у зв`язку з її незаконністю, необґрунтованістю та недоведеністю.
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Юхимович Світлани Андріївни в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі; повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі.
Постановлячи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Суд першої інстанції зазначив, що копія оскаржуваної постанови не містить відомостей про її отримання позивачем або направлення останньому. У відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокату ОСОБА_3 було направлено лист від 20.02.2026 з додатками (протокол №2083 від 05.09.2025 та постанову №2083 від 10.09.2025), який було вручено 26.02.2026. Разом з тим, з позовом до суду представник позивача звернулась 16.03.2026, тобто після закінчення строку, встановленого законом.
Щодо питання поважності пропуску строку звернення в межах аргументів, наведених представником позивача, суд зазначив, що такі свідчать лише про наявність певних організаційних труднощів, однак не підтверджують існування об`єктивних, непереборних та незалежних від волі позивача перешкод для своєчасного, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання позовної заяви до суду.. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 квітня 2026 року в адміністративній справі № 539/1141/26; направити адміністративну справу №539/1141/26 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду суд має надати оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку з інтервалами часу: з моменту звернення до суду з позовом вперше до дати закінчення встановленого статтею 122 КАС України процесуального строку. У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду після отримання оспорюваної постанови РТЦК від 10.09.2025, яка була доставлена 27.02.2026 на запит представника. Погодивши подальші дії з позивачем, представник підготував та подав до суду позовну заяву.
Скаржник зауважує, що суд першої інстанції помилково оцінив наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення та не звернув увагу на те, що причини пропуску звернення до суду є не навантаження адвоката та щільний розклад його діяльності, а невиправдані процесуальні перешкоди, зокрема ті, що виникають внаслідок перебоїв з електропостачанням, відсутності стабільного інтернет зв`язку, обмеженого доступу до електронних систем судочинства, а також інших обставин, спричинених воєнними діями, які сторона не повинна долати в ході реалізації права на доступ до суду.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі було залишено без руху; надано позивачу надати строк тривалістю десять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого він має право вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду та надати відповідні докази.
30.03.2026 судом першої інстанції зареєстровано клопотання про поновлення процесуального строку, за змістом якої той просив визнати поважною причину пропуску строку подання позовної заяви до суду ОСОБА_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення; поновити ОСОБА_1 строк на подання позовної заяви про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення.
Обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення пропущеного строку представник зазначив, що постанова відповідача була винесена 10.09.2025 та позивачу не вручалася, а була направлена у відповідь на адвокатський запит та доставлена 27.02.2026. Враховуючи дату отримання оскаржуваної постанови, перебіг процесуального строку (10-ти денного) починається з наступного дня після отримання оскаржуваної постанови, тобто з часу коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а саме 27.02.2026, тому останній день оскарження припадав на 09.03.2026 (з урахуванням того, що 08.03.2026 вихідний день). Разом з тим, протягом вказаного часу, з дня отримання відповіді на адвокатський запит, представник позивача ознайомившись з матеріалами, направленими відповідачем, мав необхідність узгодити свою позицію з позивачем та випрацювати з ним єдину стратегію захисту, сформувати позовну заяву, зібрати докази та інше. Однак, існували об`єктивні та поважні причини, що перешкодили вчасно виконати вказані дії та звернутися до суду за захистом: (1) представник позивача у період з 02.03.2026 по 15.03.2026 мав призначення іншими судами; (2) повітряні тривоги в Україні та відключення (перебої) електропостачання, нестабільність інтернет покриття, стали серйозним фактором, що суттєво знижує працездатність та змінює організацію робочих процесів; (3) представник позивача є особою з інвалідністю другої групи, що додатковим фактором у вказаних обставинах. Зауважено, що право на доступ до суду включає не лише формальну можливість подати заяву чи скаргу, але й реальну здатність особи скористатися таким правом без невиправданих процесуальних перешкод. Відмова у поновленні процесуального строку виключно з формальних підстав, без належної оцінки зазначених обставин, фактично призведе до позбавлення особи права на судовий захист, що суперечить як завданню судочинства, так і загальним засадам справедливого суду.
За наслідками розгляду ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2026 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Юхимович Світлани Андріївни в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом; повернуто позивачу позовну заяву.
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Положеннями статті 289 КУпАП встановлено, зокрема, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Відповідно до частини першої статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.
Згідно із положеннями частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
У даній справі предметом оскарження є постанова № 2083 від 10.09.2025, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Отже, з викладених правових норм слідує, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом в порядку статті 286 КАС України в даному випадку починається з дня ухвалення відповідного рішення (постанови) та становить десять днів.
Судом першої інстанції встановлено, що з доданої до позовної заяви копії оспорюваної постанови від 10.09.2025 слідує, що вона дійсно не містить відомостей про її отримання позивачем ОСОБА_1 , як і направлення останньому. Водночас в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Юхимович С.А. до ІНФОРМАЦІЯ_3 був направлений адвокатський запит. У відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокату ОСОБА_3 було направлено лист від 20.02.2026року з додатками: протокол №2083 від 05.09.2025 та постанову №2083 від 10.09.2025. Вказаний лист вручено одержувачу 26.02.2026, що підтверджується поштовим конвертом та роздруківкою відстеження поштового відправлення за трекінг кодом із сайту «Укрпошта». 
Таким чином, визначений частиною другою статті 286 КАС України десятиденний строк звернення до суду з позовом сплив 09.03.2026 (з урахуванням припадання останнього дня строку на вихідний день). Оскільки з позовною заявою представник позивача звернулась до суду 16.03.2026, строк звернення до суду позивачем пропущено.
Разом з тим, в силу частини першої статті 121 КАС України підстави пропуску строку можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлений у разі наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
З урахуванням наведеного, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від позивача, унеможливила чи ускладнила своєчасне звернення до суду з адміністративним позовом.
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково оцінив наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення та не звернув увагу на те, що причини пропуску звернення до суду є не навантаження адвоката та щільний розклад його діяльності, а невиправдані процесуальні перешкоди, зокрема ті, що виникають внаслідок перебоїв з електропостачанням, відсутності стабільного інтернет зв`язку, обмеженого доступу до електронних систем судочинства, а також інших обставин, спричинених воєнними діями, які сторона не повинна долати в ході реалізації права на доступ до суду.
Досліджуючи зазначені представником причини пропуску строку звернення до суду на предмет їх поважності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань представника позивача на участь в судових засіданнях та інших справах, оскільки навантаження адвоката та щільний розклад діяльності, зокрема, пов`язаний зі здійсненням представництва інтересів інших клієнтів, не може бути визнано поважною причиною пропуску процесуального строку звернення до суду. 
Щодо обставин, спричинених воєнними діями, на які посилається представник, колегія суддів враховує, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ з 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України.
Разом з тим, сам лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на неможливість позивача своєчасно звернутися до суду.
Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 26.03.2026 у справі №320/48016/24, від 26.06.2025 у справі №560/4289/24, від 27.02.2025 у справі №620/4887/24, від 16.12.2024 у справі №420/12939/22 та інших.
У розглядуваному випадку доводи скаржника стосовно того, що введення воєнного стану було дійсною і реальною перешкодою для своєчасного звернення до суду не підтверджено жодним доказом.
Щодо ситуації з електроенергією апеляційний суд вказує, що надані новинні виписки не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між відключеннями конкретно за місцем проживання позивача та неможливістю своєчасно звернутися до суду. Між тим, відключення електроенергії не були безперервними й здійснювались відповідно до встановлених постачальником електричної енергії графіків, дослідження яких показує достатність часу, у який здійснювалось електропостачання, для роботи з відповідним обладнанням і комп`ютерною технікою з метою виготовлення документів як в електронному, так і в паперовому вигляді.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт запровадження або наявності періодичних відключень електроенергії, оголошення повітряних тривог, нестабільність інтернет-зв`язку не може визнаватися безумовною та об`єктивною перешкодою для своєчасного звернення до суду. Представником позивача не надано належних доказів того, що оголошення повітряних тривог та відключення електропостачання носили тривалий та безперервний характер і фактично унеможливлювали подання позовної заяви протягом строку звернення до суду. Відключення електроенергії та оголошення повітряних тривог має періодичний характер та не позбавляє особу можливості планувати свої дії для реалізації права на звернення до суду.
Крім того, представником позивача жодним чином не доведено, яким чином наявність у неї статусу інвалідності другої групи вплинуло на неможливість подання позовної заяви у встановлений законом строк. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду особисто або уповноважити іншого представника для здійснення представництва його інтересів.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено та не доведено наявності об`єктивних, непереборних і незалежних від його волевиявлення причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду, які відповідно до статті 121 КАС України могли б бути визнані поважними та слугувати підставою для його поновлення.
У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2022 №560/15534/21.
У свою чергу, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду у кожному конкретному випадку встановлюється на підставі фактичних обставин справи, з урахуванням обґрунтувань вимог учасників справи та на підставі наданих ними доказів.
З огляду на викладене, оцінивши доводи клопотання про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені представником позивача обставини про поновлення такого строку є безпідставними та необґрунтованими, а тому останні не можуть свідчити про поважність підстав його пропуску, у зв`язку з чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.04.2026 по справі №539/1141/26 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов