номер провадження справи 6/44/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 Справа № 908/898/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу № 908/898/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)
до відповідача: 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69096, м. Запоріжжя, вул. Дніпрогесівська, буд. 7)
про стягнення грошових коштів.

Процесуальні дії по справі.
09.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. №1080/08-07/26, документ сформований в системі Електронний суд 09.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до відповідача 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області про стягнення 5535,63 грн, яка складається з: 5036,27 грн - заборгованості, 376,55 грн – пені, 36,84 грн – 3% річних та 85,97 грн – інфляційних втрат.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 09.04.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №908/898/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою суду від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/898/26 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 6/44/26. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/898/26. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 6 ГПК України).
Згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі №908/898/26 від 14.04.2026 була направлена учасникам справи до їхніх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд та отримана ними 14.04.2026 о 12 год. 18 хв., про що свідчать довідки про доставку електронних листів.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 14.05.2026 сплив тридцятиденний строк наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті. 
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.
Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення – 10.06.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив про наявність між сторонами господарських правовідносин, які врегульовані договором постачання природного газу №101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025. Позивач доводить, що у період травень-жовтень 2025 року передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13240,74 грн, що підтверджується даними інформаційної платформи Оператора ГТС та підписаними актами приймання-передачі. Відповідач у період серпень-жовтень 2025 року ухилився від документального оформлення спожитих обсягів природного газу, оплату за переданий газ здійснив частково в розмірі 8204,47 грн, внаслідок чого заборгованість склала 5036,27 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості спожитого природного газу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню та 3% за період з 02.12.2025 по 28.02.2026, інфляційні втрати за період січень – лютий 2026 р.
У відзиві, який надійшов до суду 29.04.2026 (№ 9494/08-08/26 та №9495/08-08/26, документи сформовані в системі Електронний суд 28.04.2026, мають однаковий зміст) відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. Заперечуючи проти позову посилався на те, що Позивачем не доведено належного виконання обов`язку щодо направлення Відповідачу актів приймання-передачі природного газу в порядку, передбаченому пунктом 3.4.1. Договору, зокрема, рекомендованим поштовим відправленням або засобами електронного документообігу із накладенням кваліфікованого електронного підпису. Наполягає, що надані Позивачем копії актів приймання-передачі природного газу не можуть вважатися належними доказами фактичного прийняття Відповідачем відповідних обсягів газу, оскільки такі документи не підписані уповноваженою особою Відповідача. 
Крім того відповідач стверджує, що позивач фактично здійснює нарахування вартості природного газу понад погоджені сторонами обсяги, визначені пунктом 2.1. Договору, яким встановлено граничний обсяг постачання природного газу. Зазначене суперечить принципу обов`язковості договору для сторін. Наполягає, що оскільки відповідач є бюджетною установою, відповідно, органи Державної казначейської служби можуть здійснити оплату виключно відповідно до умов договорів.
Посилаючись на Закон України «Про публічні закупівлі», Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення та скасування зазначив, що чинним законодавством не передбачено збільшення обсягів закупівлі та збільшення загальної вартості Договору.
Щодо заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань відповідач, посилаючись на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України зазначив, що такі суми є явно непропорційними наслідкам порушення зобов`язань, що є підставою для зменшення їх розміру. Звертав увагу суду на правовий статус Відповідача як державного пожежно-рятувального підрозділу зі статусом державної аварійної служби - неприбуткової організації, діяльність якої не спрямована на отримання прибутку, а фінансування якої здійснюється за рахунок державного бюджету. Також зауважив, що діяльність Відповідача має безпосередній публічний та соціально значущий характер. 4 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Запорізькій області щоденно залучається до ліквідації наслідків збройної агресії, зокрема гасіння пожеж, спричинених ракетними та артилерійськими обстрілами, проведення аварійно рятувальних робіт, розбору завалів та порятунку постраждалих осіб, що пов`язано з постійним ризиком для життя та здоров`я особового складу і здійснюється виключно в інтересах держави та суспільства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
12.05.2026 до суду від Позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №10492/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 12.05.2026), за змістом якої Позивач зауважив, що відповідно до умов договору на адресу відповідача були направлені засобами поштового зв`язку акти приймання-передачі природного газу за період серпень-жовтень 2025 р., які не були підписані Відповідачем. У зв`язку з чим, ураховуючи дані Інформаційної платформи щодо обсягів спожитого природного газу такі обсяги є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни газу, що узгоджена сторонами в договорі. Зауважив, що Відповідач не звертався до постачальника зі вмотивованою відмовою від підписання актів або проведення звірки розрахунків / обсягів спожитого газу. Наполягає, що постачання природного газу здійснювалось на підставі та на умовах Договору. Позивач зазначив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Також уважає відсутніми підстави для зменшення неустойки (пені). Посилаючись на ст. 119 ГПК України просив визнати поважними причини пропуску процесуального строку на надання відповіді на відзив та продовжити процесуальний строк на надання відповіді на відзив.
Відповідно до пункту 6 частини 2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
У відповідності до частини 1 ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Одночасно, частинами 1 та 2 статті 114 ГПК України встановлено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Згідно з частиною 1 статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Частиною 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Згідно з частинами 2, 4 ст.161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Згідно з частиною 4 статті 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Господарський суд в ухвалі від 14.04.2026 про прийняття позовної заяви до розгляду установив позивачу строк для надання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня його отримання. 
Як свідчать матеріали справи, відзив на позовну заяву вх. №9494/08-08/26 (аналогічний за змістом №9495/08-08/26) надійшов до суду 29.04.2026 (документ сформований в системі Електронний суд 28.04.2026). Відтак ураховуючи приписи п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, останнім днем процесуального строку для надання позивачем відповіді на відзив є 04.05.2026.
Розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив, суд ураховуючи принципи змагальності та рівності сторін у судовому процесі; з метою повного, об`єктивного, справедливого і неупередженого з`ясування всіх обставин справи, з врахуванням приписів статей 2, 119 ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачає підстави для його задоволення, у зв`язку з чим продовжує позивачеві процесуальний строк на подання відповіді на відзив до 12.05.2026 та приймає його до розгляду по суті.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін суду не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
30.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник, позивач у справі) та 4 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, ЕІС-код 56ХS00012А2R800P (Споживач, відповідач у справі) укладений Договір постачання природного газу № 101/ПГ-6720-Г (далі – Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві, який є підприємством/установою/організацією, на балансі якого перебуває гуртожиток/ки (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі) природний газ в обсягах та для цілей забезпечення природним газом побутових споживачів такого гуртожитку (та/або житлових будівель, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), а Споживач – прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (п. 1.2 Договору).
Пунктом 1.3 Договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем для своїх власних потреб і не може бути використаний для перепродажу.
У пункті 1.6 договору зазначений перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача. Оператором ГРМ/ГТС, з яким укладено договір розподілу / транспортування природного газу визначено – АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ».
За умовами п. 2.1 договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01.05.2025 року по 31 жовтня 2025 року (включно), в кількості 1,6000 тис. куб. метрів. 
Підписанням цього договору Споживач надає згоду Постачальнику на включення його до реєстру споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (п. 2.3 договору).
Пунктом 3.4 договору встановлено, що приймання-передача природного газу, поставленого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.
Для складання акту приймання-передачі природного газу за підсумками розрахункового періоду Постачальник використовує дані з інформаційної платформи Оператора ГТС не раніше 9 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом. Постачальник направляє Споживачу два (у разі підписання у паперовій формі) примірника підписаних актів приймання-передачі природного газу до 12 числа місця, наступного за розрахунковим періодом в один з наступних методів:
- на поштову адресу Споживача, вказану у Розділі 14 цього договору, рекомендованим поштовим повідомленням з повідомленням про вручення або поштовим відправленням з оголошеною вартістю (цінним листом), або
- шляхом направлення актів приймання-передачі природного газу, скріплених КЕП/УЕП Постачальника, шляхом електронного документообігу із направленням копії такого акту на електронну адресу Споживача, вказану у Розділі 14 цього договору.
При цьому для підписання та обміну електронними документами сторони цього договору використовують, зокрема, систему обміну електронними документами «М.Е.Dос» та/або «ВЧАСНО». Сторони цим підтверджують, що визнають форми електронних документів, в яких підтверджені описані в них господарські операції з використанням спеціалізованих програмних рішень, та зобов`язуються слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій Стороні. Електронні документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту, зазначеного в конкретному електронному документі, іншому документі, на виконання якого він підписується або в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що після закінчення розрахункового періоду, у якому було здійснено постачання природного газу, але не пізніше 14-го числа місяця, наступного за періодом постачання, якщо інше не передбачено договором, Споживач зобов`язується повернути Постачальнику акт приймання-передачі природного газу в один з наступних методів:
- на поштову адресу Постачальника, вказану у розділі 14 цього договору, рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення або поштовим відправленням з оголошеною вартістю (цінним листом), або 
- шляхом направлення актів приймання-передачі природного газу, скріплених КЕП/УЕП Споживача, шляхом електронного документообігу із направленням копії такого акту на електронну адресу Постачальника, вказану у розділі 14 цього договору.
Сторони на підставі ч. 3 ст. 207 та ст. 627 ЦК України домовились про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису актів приймання-передачі природного газу, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням договору.
За змістом п. 3.4.3 договору після підписання Сторонами актів приймання-передачі природного газу замовлені обсяги природного газу за Договором вважаються скоригованими.
Згідно з п. 3.5 договору у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі природного газу, ненадання письмового обґрунтованого заперечення проти підписання акту або у разі відмови Споживача від підписання акту приймання-передачі природного газу до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим та узгодженим відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС, а вартість поставленого газу розраховується відповідно до умов договору. Звіряння спожитого природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС. Дані інформаційної платформи Оператора ГТС щодо обсягів природного газу, спожитих Споживачем, вважаються обов`язковими для Сторін, якщо судом не буде встановлено інше.
У розділі 4 договору сторони погодили ціну природного газу, що постачається, та порядок проведення розрахунків.
Так, ціна обсягів природного газу в пункті 2.1 договору дорівнює 7420,00 грн з урахуванням податку на додану вартість , з яких 1236,67 грн – ПДВ, за 1000 куб. метрів газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед), крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 501,97 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом – 552,167 грн, крім того ПДВ 20% - 110,4334 грн, а всього з ПДВ – 662,6004 грн за 1000 куб.м.
Всього ціна газу для обсягів, встановлених п. 2.1 цього договору за 1000 куб. метрів з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 8082,60 грн (п. 4.1.1).
Загальна ціна цього договору складає 10 776,80 грн, крім того, ПДВ – 2155,36 грн, разом з ПДВ – 12 932,16 грн (п. 4.1.2 договору).
За умовами п. 4.4 договору Споживач здійснює 100% розрахунок за поставлені та спожиті обсяги природного газу відповідно до акту приймання-передачі природного газу до закінчення календарного місця наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання природного газу.
Оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника , зазначений у Розділі 14 цього договору (п. 4.6 договору).
Згідно з п. 5.2.2 договору Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату природного газу, надання забезпечення згідно з умовами договору, своєчасно підписувати акти приймання-передачі природного газу та інші документи, необхідні для виконання цього договору.
У пункті 6.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 4.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У пункті 13.1 договору визначено, що в частині постачання природного газу договір діє до 31 жовтня 2025 року (включно), а в частині розрахунків – до повного їх виконання. 
За результатами наданих послуг з постачання природного газу за період травень 2025 р. – жовтень 2025 р. позивачем були складені наступні Акти приймання-передачі природного газу:
- Акт №10575 від 31.05.2025 за травень 2025 року, обсяг споживання газу 0,29799 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 2408,53 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ;
- Акт №12401 від 30.06.2025 за червень 2025 року, обсяг споживання газу 0,14221 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 1149,42 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ;
- Акт №14050 від 31.07.2025 за липень 2025 року, обсяг споживання газу 0,16416 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 1326,84 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ;
- Акт №15753 за серпень 2025 року, обсяг споживання газу 0,21659 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 1750,61 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ;
- Акт № 17509 за вересень 2025 року, обсяг споживання газу 0,19413 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 1569,07 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ;
- Акт №19573 за жовтень 2025 року, обсяг споживання газу 0,62310 тис.куб.м., загальна сума до сплати – 5036,27 грн, в т.ч. тариф на послуги транспортування природного газу та ПДВ.
Акти приймання-передачі природного газу за період травень - липень 2025 року підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.
Акти за серпень 2025 р. - жовтень 2025 р. відповідно до умов договору були направлені позивачем відповідачеві на його поштову адресу, про що свідчать списки згрупованих відправлень та фіскальні чеки, копії яких наявні в матеріалах справи. 
Відповідач такі підписані зі свого боку акти позивачеві не повернув, обґрунтованих заперечень проти підписання актів не надав. 
Листом №ТОВВИХ-26-4646 від 10.03.2026 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на адвокатський запит представника ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» надано інформацію щодо обсягів природного газу, використаного Споживачем з ЕІС-кодом 56ХS00012А2R800P. Так, за такою інформацією, відповідачем спожито природний газ в період з 01.05.2025 по 31.05.2025 – 297,99 куб.м., з 01.06.2025 по 30.06.2025 – 142,21 куб.м., з 01.07.2025 по 31.07.2025 – 164,16 куб.м., з 01.08.2025 по 31.08.2025 – 216,59 куб.м., з 01.09.2025 по 30.09.2025 – 194,13 куб.м., з 01.10.2025 по 31.10.2025 – 623,10 куб.м.
Відповідач частково здійснив оплату за отриманий природний газ в сумі 8204,47 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.05.2025 по 10.03.2026. Так, 26.06.2025 відповідачем здійснена оплата спожитого у травні 2025 року природного газу в сумі 2408,53 грн; 28.07.2025 відповідачем оплачена вартість спожитого природного газу за червень 2025 р. у розмірі 1149,42 грн; 22.08.2025 оплачена вартість спожитого природного газу за липень 2025 р. у розмірі 1326,84 грн, 22.09.2029 здійснена оплата 1750,61 грн за спожитий у серпні 2025 р. природний газ та 23.10.2025 сплачено 1569,07 грн за спожитий у вересні 2025 року природний газ.
У зв`язку з частковим виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати спожитого природного газу сума боргу відповідача склала 5036,27 грн за спожитий природний газ у жовтні 2025 р.
З метою досудового врегулювання спору 08.12.2025 на адресу відповідача була направлена вимога №11974.1.2-91661-2025 про сплату заборгованості в сумі 5036,27 грн у строк до 15.12.2025.
Вимога залишена відповідачем без реагування. Доказів оплати вартості спожитого відповідачем природного газу за вказаний період відповідач на час розгляду справи суду не надав.
Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач керуючись п. 6.2 договору, ст. ст. 611, 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду, за яким відкрито провадження у даній справі. 

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором постачання природного газу №101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025.
Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 12 Закону України «Про постачання природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі –«Кодекс ГТС»).
Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).
Для кодування використовується ЕІС-код.
На ринку природного газу використовуються ЕІС-коди, що присвоєні відповідно до регламенту ЕІС-схеми для кодування та ідентифікації в енергетиці.
Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.
Схема ідентифікації вимагає, щоб присвоєні ЕІС-коди були унікальними та незмінними протягом довгого періоду часу.
Згідно пункту 2 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС, інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити, зокрема, ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку, що обумовлює відсутність в інформаційній платформі даних щодо назв споживачів, кодів ЄДР та можливості ідентифікації споживача за цими даними.
Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги природного газу цим споживачем.
У преамбулі договору постачання природного газу №101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025 зазначений ЕІС-код споживача (відповідача) - 56ХS00012А2R800P.
Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС- інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку Позивач та Відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.
Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3розділу IV Кодексу ГТС).
Матеріали справи містять витяги з інформаційної платформи інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС кодом 56ХS00012А2R800P в період з 01.05.2025 по 31.10.2025 з зазначенням щодобового об`єму спожитого природного газу за спірний період. 
Факт поставки позивачем відповідачу природного газу за період з травня 2025 р. по жовтень 2025 р. та його споживання підтверджується листом від 10.03.2026 №ТОВВИХ-26-4646, яким Оператор ГТС надав відповідь та Інформацію щодо остаточної алокації відборів природного газу Споживачем з ЕІС кодом як суб`єкта ринку природного газу 56ХS00012А2R800P.
Як установлено судом, відповідач Акти приймання-передачі природного газу за серпень - жовтень 2025 не підписав, мотивовану відмову від їх підписання не надав. Втім, відповідно до інформації про надходження коштів на рахунки ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.05.2025 по 10.03.2026, відповідач здійснив оплату за спожитий природний газ за період травень - вересень 2025 року. Отже, неоплаченим є обсяг 0,62310 тис.куб.м. спожитого відповідачем у жовтні 2025 р. природного газу в сумі 5036,27 грн.
Судом ураховано, що сторони в пункті 2.3 договору визначили, що підписанням цього договору Споживач надає згоду Постачальнику на включення його до реєстру споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Відповідно до п. 3.6 договору звіряння фактичного об`єму (обсягу) спожитого природного газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться Сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу обсяг газу згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС.
Пунктом 3.4.2 договору передбачено, що споживач не пізніше 14 числа місяця наступного за періодом постачання, якщо інше не передбачено договором, зобов`язується повернути Постачальнику акт приймання-передачі природного газу. 
За умовами п.п. 5.1.2 та 5.1.3 п. 5.1 договору Споживач має право звертатися до Постачальника для вирішення будь-яких питань, пов`язаних із виконанням договору. На звірку фактичних розрахунків із підписанням відповідного акту.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язань згідно умов підпункту 3.4.2 договору в частині повернення постачальнику не пізніше 14-го числа місяця, наступного за періодом постачання, відповідного акту приймання-передачі природного газу.
Втім, пунктом 3.5 договору встановлено, що у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі природного газу, ненадання письмового обґрунтованого заперечення проти підписання акту або у разі відмови Споживача від писання акту приймання-передачі природного газу до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим та узгодженим відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС, а вартість поставленого газу розраховується відповідно до умов договору. Звіряння спожитого природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС. Дані інформаційної платформи Оператора ГТС щодо обсягів природного газу, спожитих Споживачем, вважаються обов`язковими для Сторін, якщо судом не буде встановлено інше.
Отже, позивач визначив обсяг спожитого споживачем природного газу у період жовтень 2025 року, оперуючи даними оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримав в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.
Ураховуючи умови договору, укладеного між сторонами, не підписання відповідачем акту(ів) приймання-передачі не звільняє останнього від зобов`язань здійснення своєчасного та повного розрахунку із позивачем за спожитий природний газ.
Укладаючи договір, кожна зі сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач покладений на нього обов`язок щодо своєчасної та повної оплати спожитого природного газу за вказаний у позові періодне виконав. 
Аналіз наявних в матеріалах справи доказів свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань щодо повної оплати отриманого/спожитогоприродного газу за період жовтень 2025 за договором № 101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025.
Відповідач заявлені позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, доказів своєчасної оплати спожитого природного газу у жовтні 2025 р. за договором №101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025 в розмірі 5036,27 грн суду не надав.
У відзиві Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з посиланням на положення Закону України «Про публічні закупівлі», якими не передбачено збільшення обсягів закупівлі та збільшення загальної вартості договору. Зазначив, що Позивач маючи інформацію про перевищення обсягів споживання природного газу, не здійснив заходів, спрямованих на припинення газопостачання та недопущення споживання природного газу Відповідачем, понад підтверджені обсяги споживання, що визначені у п. 2.1 договору.
Втім, суд не вважає слушними такі аргументи відповідача.
Судом установлено, що сторони, укладаючи договір про постачання природного газу, погодили обсяг природного газу - 1,600 тис.куб.м. та загальну суму договору – 12 932,16 грн з ПДВ.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону «Про публічні закупівлі», замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю.
Тендерна документація безоплатно оприлюднюється замовником разом з оголошенням про проведення конкурентних процедур закупівель в електронній системі закупівель для загального доступу шляхом заповнення полів в електронній системі закупівель (ч.1 ст.22 Закону «Про публічні закупівлі»).
У тендерній документації зазначаються, зокрема, такі відомості - проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов (п.8 ч.2 ст.22 Закону «Про публічні закупівлі»).
З наведених приписів Закону «Про публічні закупівлі» вбачається, що замовник послуг - відповідач у справі - ініціює укладення відповідних договорів про закупівлю.
Отже, саме відповідач як споживач природного газу мав передбачити необхідний йому обсяг природного газу.
Судом установлено, що протягом травня - жовтня 2025 року відповідач спожив природного газу на загальну суму 13 240,74 грн. Втім, доказів звернення до позивача з заявою щодо коригування обсягів споживання природного газу або щодо припинення постачання природного газу після відбору погодженого у договорі обсягу матеріали справи не містять. 
Відповідач усвідомлюючи, що обсяги природного газу, передбачені договором, ним у жовтні 2025 р. можуть бути перевищені, продовжив споживання природного газу понад погоджений обсяг . 
Належить урахувати, що постачання природного газу понад обсяги, передбачені договором, здійснено в межах строку дії Договору. При цьому, під час розгляду справи відповідач не заперечив факт отримання від позивача у зазначений в позові період природного газу в обсязі, зазначеному в актах приймання-передачі.
Відповідно до ст.669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором. Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.
Отже, в силу положень ст. 670 ЦК України, обсяг природного газу, який спожито в більшому обсязі, ніж це встановлено договором про постачання природного газу, має бути оплачений споживачем.
Відповідно до наявних у справі доказів, Акти та рахунки за спірний періоди були направлені на адресу відповідача. Втім, Споживач будь-яких заперечень щодо правильності їх оформлення, обсягу та вартості природного газу не висловив.
Отже, споживання відповідачем природного газу понад договірну величину, узгоджену сторонами в договорі, враховуючи передбачені ст.ст. 3, 509 Цивільного кодексу України загальні принципи зобов`язальних правовідносин, не звільняє відповідача як споживача природного газу від зобов`язання з оплати спожитого у спірному періоді обсягу природного газу. 
Стосовно посилання відповідача на те, що він є бюджетною установою та фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету, суд зазначає, що вказане не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань здійснити оплату вартості фактично спожитого природного газу, яке взято на себе відповідачем за договором №101/ПГ-6720-Г, оскільки відповідно до положень ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення його від виконання зобов`язання та від відповідальності за неналежне його виконання.
Вказана позиція також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у рішеннях у справах «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та «Бакалов проти України», де зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. До того ж, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Ураховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.ст. 74, 76, 77-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5036,27 грн вартості отриманого / спожитого природного газу за жовтень 2025 р. за договором №101/ПГ-6720-Г від 30.04.2025, є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.
За порушення відповідачем строків оплати спожитого природного газу позивач згідно з п.6.2 Договору заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 376,55 грн та 3% річних у розмірі 36,84 грн за період прострочення з 02.12.2025 по 28.02.2026 та інфляційні втрати у розмірі 85,97 грн за січень-лютий 2026.
Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. 
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, в т.ч., сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання такого зобов`язання.
Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого/спожитого природного газу, спожитого в жовтні 2025 року за договором підтверджується матеріалами справи та є доведеним. 
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для застосування положень ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних, які виконані позивачем правильно, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 85,97 грн за період прострочення січень-лютий 2026 року, пені в розмірі 376,55 грн та трьох процентів річних в сумі 36,84 грн за період 02.12.2025 – 28.02.2026.
Щодо клопотання відповідача в частині зменшення розміру пені, суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму, потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника в кожному окремому випадку.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).
За змістом статей 546, 549 ЦК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, а не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних наслідків для нього, як суб`єкта господарської діяльності.
При цьому, згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.
У клопотанні про зменшення розміру неустойки відповідач посилається на правовий статус як державного пожежно-рятувального підрозділу зі статусом державної аварійної служби - неприбуткової організації, діяльність якої не спрямована на отримання прибутку, а фінансування якої здійснюється за рахунок державного бюджету. 
Крім того зазначає, що діяльність Відповідача має безпосередній публічний та соціально значущий характер. 4 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Запорізькій області щоденно залучається до ліквідації наслідків збройної агресії, зокрема гасіння пожеж, спричинених ракетними та артилерійськими обстрілами, проведення аварійно-рятувальних робіт, розбору завалів та порятунку постраждалих осіб, що пов`язано з постійним ризиком для життя та здоров`я особового складу і здійснюється виключно в інтересах держави та суспільства.
З урахуванням характеру правовідносин, відсутності доведених збитків Позивача, відповідач вважає, що нараховані штрафні санкції є явно непропорційними наслідкам порушення зобов`язання.
Оцінивши наведені доводи відповідача, суд виснує, що відповідач не довів наявність виключних обставин, які б надавали суду підстави для зменшення розміру пені.
Так, суд зазначає, що заявлений позивачем розмір пені 376,55 грн становить 7,5% від суми основного боргу, що на переконання суду, не є надмірно великим розміром, порівняно з сумою основного боргу, та не є надмірно обтяжливим для відповідача.
Крім того відповідачем не надано суду доказів поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язання, наявності обставин, настання яких викликало неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у строк, встановлений договором. Матеріалами справи також не підтверджено вжиття відповідачем всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
Сама відсутність доведених збитків позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань не може вважатися виключною підставою для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для зменшення розміру пені, нарахованої за прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором.
На підставі вищевикладеного, з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені). 
Приписами ст. ст.76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ураховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.ст. 74, 76, 77-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5036,27 грн заборгованості за спожитий природний газ у жовтні 2025 р., пені в розмірі 376,55 грн, 3% річних в розмірі 36,84 грн та інфляційних втрат в розмірі 85,97 грн, є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.
Таким чином, позов задовольняється судом повністю.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За результатами вирішення спору, судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69096, м. Запоріжжя, вул. Дніпрогесівська, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи 38362980) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 40121452) заборгованість у розмірі 5036,27 грн (п`ять тисяч тридцять шість гривень 27 коп.), пеню в розмірі 376,55 грн (триста сімдесят шість гривень 55 коп.), 3% річних у розмірі 36,84 грн (тридцять шість гривень 84 коп.), інфляційні втрати у розмірі 85,97 грн (вісімдесят п`ять гривень 97 коп.) та судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). 
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 10.06.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько