Справа № 132/561/26
Провадження № 2-а/132/14/26

Рішення
Іменем України

25 березня 2026 року Калинівський районний суд Вінницької області 
в складі: Головуючого судді Павленко І.В. 
за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Ткаченко О.В. до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
До Калинівського районного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Ткаченко О.В. до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 6668822 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 340 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 лютого 2026 року поліцейським Слободянюком Максимом Анатолійовичем винесено постанову серії ЕНА № 6668822 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 340 гривень.
Відповідно до тексту постанови, 14.02.2026 о 22:49 на 270 км автодороги М-21 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «СНЕVROLЕТ САРТIVА», державний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 Правил дорожнього руху України.
Зазначена постанова є протиправною, необґрунтованою та підлягає скасуванню з огляду на наступне. 
14.02.2026 ОСОБА_1 рухався на зазначеному автомобілі додому. Під час руху відбулося раптове перегорання лампи лівої фари ближнього світла. Після зупинки ОСОБА_1 повідомив інспектору, що лампочка перед початком руху автомобіля перебувала у справному стані, перегоріла в дорозі, технічної можливості усунути несправність на місці немає, а тому, керуючись п. 31.5 Правил дорожнього руху, він прямує до місця постійної стоянки - власного домоволодіння, яке знаходиться приблизно за 2 км від місця зупинки, оскільки о 22 годині вже не працюють станції технічного обслуговування. Незважаючи на ці пояснення, інспектор склав оскаржувану постанову, чим фактично притягнув водія до відповідальності за дії, які не утворюють складу адміністративного правопорушення.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6668822 від 14.02.2026 року, було притягнуто ОСОБА_1 за порушення п. 31.4.3.в.ПДР до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
У діях ОСОБА_1 вина відсутня, оскільки несправність лівої фари виникла раптово під час руху. Після виявлення несправності ОСОБА_1 не мав технічної можливості усунути її на місці зупинки, а тому, керуючись пунктом 31.5 Правил дорожнього руху, мав право слідувати до місця постійної стоянки найкоротшим шляхом, що повністю узгоджується з вимогами законодавства.
ОСОБА_1 рухався до місця постійної стоянки - власного будинку. Відстань становила близько 2 км, що є розумно достатньою для дотримання запобіжних заходів. Таким чином, на момент зупинки дії водія були легітимними, а саме порушення існувало об`єктивно, але він не мав можливості усунути його в польових умовах.
В оскаржуваній постанові відповідач обмежився лише констатацією факту непрацюючої фари, залишивши поза увагою пояснення ОСОБА_1 про раптовість виникнення цієї несправності в дорозі. Посадова особа не врахувала відсутність у діях водія умислу чи необережності, а також проігнорувала передбачене пунктом 31.5 Правил дорожнього руху право на проїзд до місця стоянки за неможливості усунути несправність на місці.
Таким чином, висновок про наявність у діях водія порушення є передчасним, а постанова необґрунтованою. 
Оскільки під час розгляду справи не було доведено вини ОСОБА_1 , а обставини, що виключають адміністративну відповідальність наявні, постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року адміністративний позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
24 березні 2026 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Грінченка Д.М. надійшов відзив, згідно якого відповідач позов не визнає, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Встановивши всі обставини правопорушення, інспектором було прийнято правомірне рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 6668822 від 14.02.2026 року за ч.1 ст.121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є правомірною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
За змістом ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що 14.02.2026 о 22:49 на 270 км автодороги М-21 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «СНЕVROLЕТ САРТIVА», державний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 Правил дорожнього руху України. 
Тому поліцейським Слободянюком Максимом Анатолійовичем винесено постанову серії ЕНА № 6668822 від 14.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 гривень.
Фактично перед судом поставлені такі питання: оцінити можливість притягнення водія до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП за дії, які він вчинив неумисно (з необережності), а також оцінити фактичні обставини справи на предмет того, чи дійсно у цій справі водій ТЗ не міг знати про непрацюючу фару.
У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1ст. 121 КУпАП).
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_2 керував автомобілем з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла у темну пору доби, за наслідком чого і був зупинений працівниками поліції та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП.
Стаття 10 КУпАП визначає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Суд погоджується, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умислу на керування транспортним засобом із непрацюючою фарою.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Недоведеність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення тягне за собою недоведеність складу такого правопорушення у цілому.
Безумовно, якщо технічна несправність ТЗ виникла вже під час руху без вини водія, такий не несе адміністративну відповідальність, якщо не доведено, що водій знав про таку несправність до його зупинки поліцією.
Отже, суд враховує, що водія було зупинено о 22.49 годині, у лютому місяці, тобто дійсно у темну пору доби.
Хоча водієм зазначався той факт, що перед виїздом ним було перевірено технічний стан автомобіля, будь-які докази, які б це могли підтвердити, працівникам поліції та суду надано не було.
В заявленому позові зазначено, що 14.02.2026 ОСОБА_1 рухався на зазначеному автомобілі додому та під час руху відбулося раптове перегорання лампи лівої фари ближнього світла. Технічної можливості усунути несправність на місці в нього не було, а тому, керуючись п. 31.5 Правил дорожнього руху, він попрямував до місця постійної стоянки - власного домоволодіння, яке знаходиться приблизно за 2 км від місця зупинки, оскільки о 22 годині вже не працюють станції технічного обслуговування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнає те, що рухався з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла у темну пору доби, однак керуючись п. 31.5 Правил дорожнього руху продовжив рух транспортним засобом.
Проте, відповідно до п. 31.4.3 п. 31.4 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, у разі, якщо: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Згідно з п. 31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.
На механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами, повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація (п.9.9 ПДР України).
При цьому суд враховує, що за наявності поломки у дорозі, яка дійсно може статись з будь-ким, водій ТЗ має це врахувати та рухатися із аварійною світловою сигналізацією.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Аналіз вказаних положень ПДР України свідчить про те, що при тій несправності, яка була наявна у транспортному засобі позивача, останній міг продовжувати рух лише за умов дотримання вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України, однак такого не встановлено.
Умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП є встановлення факту керування транспортним засобом із технічною несправністю, а саме несправним зовнішнім світловим приладом.
Аналогічна позиція викладена постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2019 в справі № 177/213/17.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту, коли особа рухалась з технічною несправністю, передбаченою п. 31.4 ПДР України, не застосовуючи аварійну світлову сигналізацію. Як випливає з наявних матеріалів справи, аварійна світлова сигналізація позивачем дійсно не застосовувалась, а тому оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6668822 від 14 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, є законною і правові підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Оскільки позов задоволенню не підлягає, то судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Ткаченко О.В., до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, код ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3. 
Повний текст рішення складений 01.04.2026.

СУДДЯ І.В. Павленко