Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року Справа№200/2114/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Одеській області (юридична адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385); Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач 2). Просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 155950026252 від 27.02.2026 року щодо ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в МАЛОМУ ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ТЕРМІНАЛ» з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, згідно із записами № 5 та № 6 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 06.09.1983 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 155950026252 від 27.02.2026 року їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Позивач вважає, що Пенсійним фондом протиправно не зараховано до її страхового стажу період роботи з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав суду відзив на позов ОСОБА_1 в якому зазначив, що відомості про трудову діяльність особи повинні бути внесені до трудової книжки акуратно та розбірливо, оскільки від якості заповнення трудової книжки та внесення усіх необхідних записів, що стосуються трудової діяльності особи, залежить можливість підтвердження наявного страхового стажу такої особи для призначення пенсії, за відсутності інших документів, зокрема архівних довідок про періоди роботи такої особи.
До страхового стажу не враховано періоди роботи позивача згідно її трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.09.1983 року: з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка уповноваженої особи, чим порушено пункт 2.11 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» від 20.06.1974 року № 162.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 року № 155950026252 по зверненню від 18.02.2026 року ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 роки.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що уточнюючи довідки відповідно до Порядку № 637 позивачем не надавались, як і не надавались будь-які інші документи підтверджуючі спірний період роботи.
Враховуючи вищенаведене, Головне управління ПФУ в Донецькій області приходить до висновку про те, що виявлені недоліки є такими, що виключають можливість зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, згідно із записами № 5 та № 6 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 06.09.1983 року.
З огляду на вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області також надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункт 2.11 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» від 20.06.1974 року № 162.
Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Враховуючи на викладені обставини у відзиві в їх сукупності, представник відповідача 1 вважає, що дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, Законах України, роз`яснювальних листах органів Пенсійного фонду, а відтак позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звертає увагу суду, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 155950026252 від 27.02.2026 року щодо ОСОБА_1 .
Отже представник відповідача 1 зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки не розглядало надані документи та заяву позивача в призначенні пенсії.
Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача, розгляду документів та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду, яким прийнято рішення.
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що з 1 квітня 2021 року в Україні запроваджено екстериторіальний принцип опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій (згідно з Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1). Заява подається до сервісного центру за місцем проживання (в даному випадку — в Одеській області), але система випадковим чином призначає область-виконавця для розгляду документів (Донецька область).
Той факт, що рішення ухвалювало ГУ ПФУ в Донецькій області, не звільняє ГУ ПФУ в Одеській області від статусу відповідача, оскільки саме до нього звернувся позивач, і саме цей орган є відповідальним у відносинах між позивачем та державою.
Позивач вважає, що він вірно зазначив процесуальний статус ограну ПФУ: ГУ ПФУ в Донецькій області — як орган, що безпосередньо прийняв оскаржуване рішення. ГУ ПФУ в Одеській області — як орган, на обліку якого перебуває (або буде перебувати) позивач, як пенсіонерка, та який зобов`язаний здійснити нарахування та виплату пенсії у разі задоволення позову.
Вимога позивача про зобов`язати зарахувати стаж звернена до ГУ ПФУ в Одеській області саме тому, що призначення та подальша виплата пенсії за місцем проживання ОСОБА_1 є компетенцією місцевого управління.
Представник позивача зазначив, що органи ПФУ складають єдину систему. Розподіл функцій всередині системи (екстериторіальність) є внутрішнім адміністративним процесом, який не повинен ускладнювати захист прав громадянина.
Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, та просить задовольнити їх.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .
18 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 155950026252 від 27.02.2026 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Як вбачається із спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, згідно трудової книжки, серії НОМЕР_2 від 06.09.1983 року, оскільки на титульній сторінці трудової відсутня печатка уповноваженої особи, чим порушено пункт 2.11 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» від 20.06.1974 року № 162.
Отже, як вбачається зі спірного рішення: Необхідний стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону № 1058 після досягнення 60 років з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – становить не менше 32 років.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року страхового стажу, передбаченими частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком, мають особи після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2028 року - від 25 років.
Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року страхового стажу, передбаченими частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком, мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу, зокрема починаючи з 1 січня 2028 року від 15 років.
Фактичні обставини справи: Пенсійний вік становить 60 років. Вік заявниці 60 років 1 місяць. Необхідний страховий стаж становить 32 роки.
Страховий стаж особи становить 27 років 0 місяців 12 днів, стаж для визначення права, з урахуванням пункту 3-1 прикінцевих положень Закону № 1058 становить 31 рік 3 місяці 6 днів.
Під час розгляду заяви було враховано такі документи: 1. паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтво про шлюб; 2. документи для підтвердження стажу: трудова книжка, свідоцтво про народження дітей, довідки, диплом; 3. індивідуальні відомості застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивачу було роз`яснено, що вона матиме право на пенсійну виплату при досягненні 63 років з 25.12.2028 року.
Позивач не згоден із вказаним рішенням, та звернулась до суду із даним позовом.
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закону № 1058-ІV).
У розумінні приписів статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Підприємство страхувальник, а позивач застрахована особа.
Приписами частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Отже, трудовий стаж стає страховим виключно за умови сплати страхових внесків.
У даному випадку обов`язок їх утримання і сплати покладався на Підприємство, що встановлено приписами частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Спірним питанням даної справи є саме не зарахування страхового стажу, у зв`язку із тим, що на титульній сторінці трудової відсутня печатка уповноваженої особи, чим порушено пункт 2.11 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» від 20.06.1974 року № 162.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.
Згідно п. 18 вказаного Порядку за відсутності документів, про наявний стаж роботи і неможливістю одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, які зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань неменше двох свідків, які знають заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами четвертою – шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. 
Крім того, суд також зазначає що позивач, як фізична особа та найманий працівник не може відповідати за заповнення свої трудової книжки посадовими особами підприємства на якому він працював.
Як вбачається з записів трудової книжки №№ 5, 6 ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач працювала в період з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року бухгалтером в МАЛОМУ ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ТЕРМІНАЛ».
Суд зазначає, що відповідачем не доведений факт того, що ОСОБА_1 не працювала в спірний періоди: з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року бухгалтером в МАЛОМУ ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ТЕРМІНАЛ».
Крім того, суд вказує відповідачу на те, що саме Пенсійний фонд, як орган владних повноважень на якого покладено функції призначення пенсії має достатньо повноважень на перевірку інформації, щодо роботи особи, яка звернулась за призначенням пенсії.
Отже, підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не є уповноваженою особою за заповнення трудових книжок, а тому не може нести відповідальності за дії власника або уповноваженого ним органу, тому стаж роботи, інформація про який міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_2 повинен бути зарахований.
Суд також зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17.
Більш того, суд вказує, що в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій є суперечність, оскільки відповідач 1 не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року саме через відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 , проте як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 , на підставі цієї ж самої трудової книжки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій було беззастережно зараховано інші періоди трудової діяльності позивача.
Пунктом 1.9 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.
При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення; у разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачу листа, щодо продовження строку розгляду заяви та необхідності проведення її перевірки відповідачем позивачу не надавалось.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.206 року № 155950026252 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Також суд зазначає, що спірний період роботи ОСОБА_1 з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року повинен бути зарахований до страхового стажу.
Також суд вказує, що зі змісту положень процесуального законодавства, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2018 року у справі № 826/1460/16 вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального права.
Оскільки за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 розглядало саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області і саме воно приймало рішення щодо не зарахування період роботи позивача з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, то саме на цей пенсійний орган повинно бути покладено зобов`язання цей період зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 .
В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, є такими що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2136,88 грн (платіжна інструкція № 1.577835957.1 від 17.03.2026 року на суму 1037,44 грн; платіжна інструкція № 1.577830365.1 від 17.03.2026 року на суму 1037,44 грн; платіжна інструкція № 12 від 22.03.2026 року на суму 62,00 грн).
Як вбачається з характеру позовних вимог та з урахуванням коефіцієнту 0,8 за подання позовної заяви через систему «Електронний суд», позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі 2129,92 грн.
Отже, враховуючи викладене, та враховуючи співмірність заявлених та задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (юридична адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385); Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про відмову у призначенні пенсії за віком № 155950026252 від 27.02.2026 року щодо ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в МАЛОМУ ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ТЕРМІНАЛ» з 03.06.1996 року по 22.06.2001 року, згідно із записами № 5 та № 6 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 06.09.1983 року.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко