Справа № 523/2036/25
Провадження №2/523/1737/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.   м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/2036/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законних представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,–

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законних представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки – ОСОБА_5 , після чого відкрилася спадщина на належне померлому майно, а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Mazda», р/н НОМЕР_1 . Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги є дружина померлого – ОСОБА_2 та його доньки – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
12.01.2024 позивачка ОСОБА_1 у визначений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Одеського МНО Ткаченко І.В. із заявою про прийняття спадщини за померлим сином. Проте, листом від 13.01.2025 за № 11/02-14 приватний нотаріус сповістила позивачку, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 входить тільки 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зареєстрована на ім`я ОСОБА_5 у період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , у зв`язку з чим таке майно є спільним сумісним майном подружжя.
Однак, позивачка не погоджується із тим фактом, що на спірну житлову квартиру розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя з огляду на те, що вказане майно було придбане її померлим сином за його особисті кошти, отримані ним у кредит за Кредитним договором № 2007/40-27/069 від 16.11.2007 саме для придбання даної житлової квартири до моменту укладення шлюбу із ОСОБА_2 . Окрім того, свої зобов`язання з повернення кредиту за вказаним вище кредитним договором ОСОБА_5 виконав також до укладення шлюбу із відповідачкою. Таким чином, в порядку спадкування спадкоємцями повинна успадковуватися в рівних частках не 1/2 частина житлової квартири, а в цілому вказане нерухоме майно. Саме із вказаних обставин, між сторонами наявний спір.

У зв`язку з вище викладеними обставинами просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким:
?Визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
?Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку, як 1/4 частку від 1/2 частки на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси (Дяченко В.Г.) про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 11.02.2025 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Однак, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 проведено повторний автоматизований перерозподіл справи № 523/2036/25, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_6 та визначено головуючого - суддю Суворовського районного суду м. Одеси Кремер І.О.
Ухвалою судді Суворовського (змінено назву на Пересипський – прим. суду) районного суду м. Одеси про прийняття цивільної справи до свого провадження від 23.04.2025 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 18.03.2026 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Суд констатує, що представником відповідачки ОСОБА_7 в рамках розгляду даної справи було подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідачки вказує на те, що презумпція рівності часток у праві спільної власності може бути спростована договором або рішенням суду лише за життя співвласників. Після смерті одного зі співвласників вона стає неспростовною. Сторонами у справі не заперечується той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 07.02.2014 по день смерті ОСОБА_5 . Відповідно до витягу № 5005089087128 зареєстровано було спірну квартиру 17.02.2017, тобто у період перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у шлюбі, таким чином вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Квартира оформлена на ім`я одного з подружжя, не змінює її статусу спільної власності. Враховуючи наведене, у позивача відсутнє право звертатися з позовом до суду, оскільки державна реєстрація спірної квартири відбулася після укладання шлюбу, то таке майно є спільною сумісною власністю, а ОСОБА_5 помер, а отже визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. 
Окрім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила про те, що позивачка ОСОБА_1 вказує у позові на те, що приватний нотаріус фактично відмов їй в отриманні свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частки спірної квартири. Однак, позивачем не долучено до позову відмову нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину саме на 1/8 частки (як 1/4 від 1/2 частки) спірної квартири. Вказане право позивача на 1/8 частки (як 1/4 від 1/2 частки) не заперечується і відповідачем. З долучених доказів не виявляється можливим встановити точний зміст заяви ОСОБА_1 від 26.12.2024. Також до позовної заяви не долучено копію свідоцтва про право на спадщину за законом або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом квартири АДРЕСА_2 , оскільки лист від 13.02.2025 № 11/02-14 не є відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема на 1/8 частку, як 1/4 частку від 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а є інформаційним.
Представник позивачки ОСОБА_8 в останнє судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд завершити розгляд справи за відсутності сторони позивача.
У попередньому судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд ухвалити рішення, яким:
?Визнати житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
?Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку, як 1/4 частку від 1/2 частки на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідачки ОСОБА_7 в останнє судове засідання не з`явилася.
У попередньому судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_7 проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
По справі встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 , виданим Департаментом внутрішній справ Південно – Африканської Республіки (а.с. 139).
Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського МНО Ткаченко І.В. було відкрито спадкову справу № 63/2023 щодо спадщини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання вимоги ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 приватним нотаріусом Одеського МНО Ткаченко І.В. було надано до суду належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 № 63/2023.
Так, дослідивши матеріали спадкової справи судом встановлено наступні обставини.
До кола спадкоємців першої черги за померлим ОСОБА_5 входять наступні особи:
?дружина – ОСОБА_2 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 18.12.2023, а.с. 136);
?донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
?донька – ОСОБА_4 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 15.01.2024, а.с. 164);
?мати – ОСОБА_1 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 12.01.2024, а.с. 155).
До складу спадкового майна увійшла в тому числі, житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Mazda», р/н НОМЕР_1 .
17.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського МНО Ткаченко І.В. із заявою, в якій зазначила про те, що вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на день смерті ОСОБА_5 , його особистою приватною власністю. А тому, просила в порядку а.а. 4.13 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відкласти видачу Свідоцтв про право на спадщину за законом у справі № 63/2023 до вирішення судом справи про визнання житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_5 .
26.12.2024 ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Одеського МНО Ткаченко І.В. копію Кредитного договору № 2007/40-27/069 від 16.11.2007 та лист № 25-12/10984 від 09.02.2011 від Одеської філії ПАТ «Укрсоцбанк» про повне погашення заборгованості за вказаним вище договором. Одночасно, позивачка просила приватного нотаріуса на підставі поданих документів надати роз`яснення що входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , квартири за адресою: АДРЕСА_1 в цілому або її частка.
Листом від 13.01.2025 за № 11/02-14 приватний нотаріус сповістила позивачку, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 входить тільки 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зареєстрована на ім`я ОСОБА_5 у період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , у зв`язку з чим таке майно є спільним сумісним майном подружжя.
З огляду на вище викладене суд констатує, що між сторонами наявний спір щодо частки майна померлого у спірній житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження представника позивача та заперечення представника відповідача, викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про визнання права особистої власності ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .
По справі встановлено, що 07.02.2014 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбу, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського МУЮ вчинено актовий запис № 92 (а.с. 147).
17.02.2017 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв. м. , житловою площею 19,9 кв.м. Право власності було зареєстроване на підставі акту приймання – передачі нерухомого майна від 28.09.2015.
Згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до пунктів 1 – 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
По справі встановлено, що 16.11.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 2007/40-27/069 (надалі – Договір), відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 235556,00 грн. строком до 15.11.2027 (а.с. 9 – 11).
Відповідно п. 1.2 Договору, Кредит було надано на наступні цілі: фінансування інвестування житла – однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , з інженерними мережами: відповідно договору о резервування приміщення № 1-2Р/1 від 07.11.2007, укладений між ТОВ «Альянс-Житлострой» та ОСОБА_5 , договору купівлі – продажу цінних паперів № В-1/Б-74/2007 від 07.11.2007 укладений між ТОВ «Альянс – Трейд» та ОСОБА_9 , та договору комісії № Б-74/2007 щодо купівлі цінних паперів від 07.11.2007 укладений між ТОВ «Альянс – Трейд» та Позичальником.
За умовами п. 1.3 Договору, в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливий штрафний санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим Договором, Кредитор укладає в день укладення цього Договору 0 з Позичальником, іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , з інженерними мережами, що належить Позичальнику на підставі договору, визначеного в п. 1.2 цього Договору, заставною вартістю 277125,00 грн.
Згідно листа Одеської філії ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.02.2011 за № 25-12/15-10984, ОСОБА_5 здійснив повне погашення заборгованості по кредиту та процентам за Кредитним договором № 2007/40-27/069 від 16.11.2007, у зв`язку з чим Банк звернувся до приватного нотаріуса Одеського МНО Трофімець В.В. із зняття заборони на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка була передана ОСОБА_5 в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського МНО Трофімець В.В. за реєстровим № 2472 (а.с. 14).
Суд зазначає, що стороною позивача до матеріалів справи було долучено Акт прийому – передачі № 17 від 28.09.2015, складеного ТОВ «Альянс – Жилстрой» та ОСОБА_5 , відповідно до якого ТОВ «Альянс – Жилстрой» внаслідок погашення облігацій та на виконання Договру комісії № Б-74/2007 щодо купівлі цінних паперів від 07.11.2007 передає, а ОСОБА_5 приймає у власність 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 (будівельна адреса: АДРЕСА_5 .
Як було зазначено судом, 17.02.2017 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв. м. , житловою площею 19,9 кв.м. Право власності було зареєстроване на підставі акту приймання – передачі нерухомого майна від 28.09.2015.
З огляду на вище викладене, суд зазначає, що хоч право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру і було зареєстровано внаслідок закінчення будівництва житлового багатоквартирного будинку у період перебування у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , однак, матеріалами справи достеменно підтверджено той факт, що кошти на придбання спірного майна (інвестування у будівництво житла) були отриманні внаслідок укладення Кредитного договору у 2007 році, тобто за 7 років до укладення шлюбу із відповідачкою.
Окрім того, померлий ОСОБА_5 виконав свої зобов`язання за Кредитним договором № 2007/40-27/069 від 16.11.2007 ще на початку лютого місяця 2011 року, тобто за 4 роки до укладення шлюбу із відповідачкою.
Тобто вказаними обставинами та дослідженими судом доказами спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на спірну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки очевидним є той факт, що вказане нерухоме майно було придбано за особисті кошти померлого ОСОБА_5 , а тому таке майно за життя належало йому на праві особистої приватної власності.
Проте, щодо позовної вимоги про визнання за померлим ОСОБА_5 права особистої власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Вказаний висновок зроблено у постанові ВС/КЦС від 16.06.2021 за результатами розгляду справи № 570/997/19, яку суд в силу вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Однак, в той же час суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Вказаний висновок зроблено у постанові ВС/КЦС від 14.08.2024 за результатами розгляду справи № 522/3974/20, яку суд в силу вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

ІІ. Висновок суду щодо визнання за позивачкою право власності в порядку спадкування.
В рамках розгляду даної справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо розміру частки спадкового майна померлого ОСОБА_5 у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням положень статей 1296 – 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як було вище встановлено судом, вказаними обставинами та дослідженими судом доказами спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на спірну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки очевидним є той факт, що вказане нерухоме майно було придбано за особисті кошти померлого ОСОБА_5 , а тому таке майно за життя належало йому на праві особистої приватної власності.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим.
Згідно приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Із матеріалів спадкової справи № 63/2023 вбачається, що до кола спадкоємців першої черги за померлим ОСОБА_5 входять наступні особи:
?дружина – ОСОБА_2 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 18.12.2023, а.с. 136);
?донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
?донька – ОСОБА_4 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 15.01.2024, а.с. 164);
?мати – ОСОБА_1 (із заявою про прийняття спадщини звернулася 12.01.2024, а.с. 155).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, про що наголошує ч. 5 ст. 1268 ЦК України.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, якій починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За приписами ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Суд констатує, що на підставі встановлених обставин по справі вбачається, що позивачка ОСОБА_2 , маючи право на спадкування в порядку першої черги після смерті сина ОСОБА_5 , не може набути право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому, відповідно до ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.
За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, беручи до уваги те, що між сторонами наявний спір щодо розміру частки померлого ОСОБА_5 у спадковому майні, а саме спірній житловій квартирі, що стало перешкодою для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/4 частку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача на спадкування в судовому порядку.
На підставі та керуючись ст.ст. 392, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законних представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка: АДРЕСА_6 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканка: АДРЕСА_7 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка: АДРЕСА_8 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканка: АДРЕСА_8 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У зв`язку з періодичним відключенням електроенергії в приміщенні Пересипського районного суду м. Одеси, повний текст рішення суду складено 19 червня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер