ЄУН 404/6561/25
Номер провадження по справі 2/387/373/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
відповідача 
( в режимі відеоконференцзв`язку) Журавель О.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 16.01.2026 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі30 722,24 грн., за договором №740081920 від 18.03.2023.
Позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» обґрунтовує тим, що 18.03.2023 між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №740081920 на суму 7700,00 грн, який підписано електронним підписом позичальника. У наступному 28.11.2018 між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01. 19.12.2024 ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №19/1224-01. 29.05.2025 між ТОВ ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Ейс" укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач зазначає, що вході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023 перейшло до позивача. Загальна сума заборгованості за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023 становить 30 722,24 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без участі позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Крім того надав до суду відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та просив позов задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначив, що факт укладення кредитного договору підтверджується наданими до суду доказами, зокрема анкетою-заявою, електронним кредитним договором, інформацією щодо ідентифікації клієнта та підтвердженням акцепту умов договору одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказував, що кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом використання відповідачем інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, а одноразовий ідентифікатор є належним аналогом власноручного підпису позичальника. Також позивач зазначив, що факт перерахування кредитних коштів підтверджується довідками та інформацією фінансової установи і банківськими документами, а тому твердження відповідача про відсутність доказів отримання кредиту є безпідставними. Щодо доводів відповідача про недопустимість розрахунку заборгованості позивач зазначив, що наданий розрахунок складений відповідно до умов кредитного договору, містить відомості про суму основного боргу, процентів та строки виконання зобов`язань, а тому є належним доказом у справі. Крім того, позивач заперечував доводи відповідача щодо недоведеності переходу права вимоги, посилаючись на укладені договори факторингу та надані суду документи, які, на його думку, підтверджують безперервний перехід права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «ЄЙС». Позивач також зазначив, що укладення рамкових договорів факторингу до моменту виникнення конкретного кредитного зобов`язання не суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки предметом таких договорів може бути майбутня грошова вимога. Окремо позивач звертав увагу суду на те, що відповідач не спростував належними доказами факту користування кредитними коштами та не надав доказів погашення заборгованості.
Позивач у відповіді на відзив також зазначив, що відповідно до положень ст.ст. 512–514 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу таких прав.
На думку позивача, надані до суду договори факторингу, витяги з реєстрів боржників та інші документи підтверджують належність ТОВ «Фінансова компанія «ЄЙС» права вимоги за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023.
Позивач наголошував, що укладення рамкових договорів факторингу до моменту виникнення конкретного кредитного зобов`язання не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога.
Крім того, позивач посилався на те, що кредитний договір був укладений шляхом приєднання відповідача до публічної оферти в електронній формі, а відповідач, використовуючи одноразовий ідентифікатор, підтвердив свою волю на укладення договору та прийняття його умов.
Позивач зазначав, що електронний договір відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а одноразовий ідентифікатор є належним електронним підписом сторони правочину.
Також позивач звертав увагу суду, що відповідач після отримання кредитних коштів не заявляв вимог про визнання кредитного договору недійсним, не оспорював факту користування кредитними коштами та не надав доказів повного або часткового погашення заборгованості.
Окремо позивач заперечував твердження відповідача про недопустимість розрахунку заборгованості, вказуючи, що такий розрахунок складений на підставі умов кредитного договору та даних обліку фінансової установи, а тому є належним письмовим доказом у розумінні положень ЦПК України.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач фактично не спростував розмір заявленої заборгованості власним контррозрахунком, не надав доказів неправомірності нарахування процентів та не підтвердив погашення кредитної заборгованості.
З урахуванням викладеного позивач просив суд врахувати наведені у відповіді на відзив доводи, відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав частково та не був згоден із розміром нарахованих процентів. Щодо погашення заборгованості то про ці обставини не пам`ятає. Також надав пояснення аналогічні змісту поданого до суду відзиву згідно з яким посилався на їх недоведеність та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. У відзиві відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання ним кредитних коштів, оскільки станом на момент подання позовної заяви позивач не надав жодного первинного банківського документа, який би підтверджував факт зарахування на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 7 700 грн, зокрема банківської виписки, платіжного доручення, платіжної інструкції або іншого первинного документа бухгалтерського обліку. Також відповідач звернув увагу суду на те, що ухвалою суду від 20.01.2026 витребувано докази безпосередньо у АТ «Універсал Банк», що, на думку відповідача, свідчить про відсутність у позивача належних доказів отримання ним кредитних коштів. До отримання та дослідження судом відповіді банку факт отримання коштів відповідач вважав недоведеним. Крім того, відповідач вказував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки складений в односторонньому порядку, не підтверджений первинними бухгалтерськими документами та не містить доказів правомірності нарахування процентів і штрафних санкцій. Відповідач також заперечував належність позивача як кредитора у спірних правовідносинах, посилаючись на недоведеність безперервного переходу права вимоги. Зазначав, що позивач посилається на укладення низки договорів факторингу, однак не надав належних доказів того, що кредитний договір №740081920 від 18.03.2023 був включений до реєстрів боржників за відповідними договорами факторингу. За твердженням відповідача, відсутні реєстри боржників, належна ідентифікація саме його кредитного договору та докази безперервного переходу права вимоги.
Окремо відповідач звертав увагу суду на порушення хронології договорів факторингу, оскільки договір факторингу між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений 28.11.2018, тоді як кредитний договір, за яким заявлено вимоги, укладено лише 18.03.2023. На думку відповідача, позивач не надав суду доказів укладення додаткових угод або реєстрів, які б підтверджували включення спірного кредитного договору до предмета вказаного договору факторингу, що свідчить про порушення безперервності та правомірності переходу права вимоги відповідно до ст.ст. 512–516 ЦК України.
З урахуванням викладеного відповідач вважав позовні вимоги недоведеними та передчасними, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а в разі встановлення судом наявності зобов`язання — зменшити розмір стягнення до розумної та співмірної суми з урахуванням фактично отриманих коштів, принципів справедливості та добросовісності. 
Також відповідач вважав необґрунтованими заявлені витрати на правничу допомогу так як справа є типовою розглядається у спрощеному позовному провадженні та не є складною.
Процесуальні дії суду
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що 18.03.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №740081920, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 7700 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Строк кредитування становив 5 днів.
Договір підписаний відповідачем 18.03.2023 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV6NJ42.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання та перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 7700 грн 00 коп. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням та листом АТ «Універсал Банк» від 14.02.2026 №БТ/Е-4968.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено послідовність дій, спрямованих на укладення кредитного договору в електронній формі, зокрема пройдено процедуру реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, підтверджено персональні дані та підписано договір одноразовим ідентифікатором. Підписавши кредитний договір у запропонованій редакції, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі щодо розміру кредиту, строку його повернення, порядку нарахування процентів та відповідальності за невиконання зобов`язань.
28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор — прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, а підписанням такого реєстру сторони підтверджують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі.
31.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою договір викладено у новій редакції.
31.12.2021 сторони уклали додаткову угоду №27, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2022, при цьому інші умови договору залишилися без змін.
Додатковою угодою №32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу №28/1118-01 продовжено до 31.12.2024.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №234 від 20.06.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023 на загальну суму 15 619 грн 44 коп.
19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №19/1224-01.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (фактор) укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати клієнту грошові кошти за плату, а клієнт — відступити фактору права грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу №29/05/25-Е перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор набуває статусу кредитора щодо відповідних боржників.
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023 на загальну суму 30 722 грн 24 копійок.
Також на підтвердження своїх вимог позивач надав суду виписку з особового рахунку відповідача за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023, яка містить відомості про рух коштів та розмір заборгованості.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №740081920 становить 30 722 грн 24 коп., з яких: 6097 грн 46 коп. — заборгованість за тілом кредиту; 24 624 грн 78 коп. — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Згідно з листом АТ «Універсал Банк» від 14.02.2026 №БТ/Е-4968 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 , на яку у період з 18.03.2023 по 23.03.2023 було зараховано грошові кошти у сумі 7700 грн 00 копійок.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та переходу права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» знайшов своє належне підтвердження під час судового розгляду.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.ст.526,530 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Висновки суду по суті заявлених вимог.
За встановлених обставин справи суд уважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст.509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі прострочення відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилися, та сплати процентів, належні йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був ініціатором укладання кредитного договору, звернувся до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога», зазначив бажаний розмір споживчого кредиту, надав необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані .
Договів про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, уклавши його відповідно до вимог закону.
Із наданого позивачем суду розрахунку вбачається повне неповернення відповідачем отриманих кредитних коштів у строки визначені електронним кредитним договором, тому суд уважає, що підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом на користь позивача (нового кредитора за договором відступлення права вимоги). Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні.
Крім того, враховуючи факт, що ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року. 19.12.2024 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ ФК " Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №19/1224-01. 29.05.2025 ТОВ «ФК«Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу№29/05/25-Е, то таке відступлення відповідає вимогам пункту 1 частини 1 статті 512 та статті 513 Цивільного кодексу України. 
Що стосується нарахованого тіла кредиту та відсотків суд зазначає наступне
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд установив, що відповідач після отримання кредитних коштів частково виконував свої зобов`язання та здійснив платежі на загальну суму 3825 гривень.
Відповідно до п. 7.1 договору сторони погодили, що орієнтовною датою погашення всієї суми кредиту є дата закінчення дисконтного періоду кредитування — 07.04.2023, тобто протягом 20 календарних днів з дати отримання першого траншу позичальником.
Згідно з п.п. 7.3.1, 7.3.2 договору проценти підлягали сплаті: протягом дисконтного періоду кредитування — не пізніше останнього дня такого періоду; після закінчення дисконтного періоду кредитування — щоденно.
Суд також враховує положення ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), відповідно до якої зміна умов договору про споживчий кредит можлива виключно за згодою сторін, а умова договору про можливість внесення до нього змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Із змісту п.п. 12.3–12.5 кредитного договору вбачається, що ними фактично передбачено механізм автоматичного продовження строку користування кредитом та подальшого нарахування процентів у разі невиконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту.
Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після закінчення дисконтного періоду кредитування — 07.04.2023 — між сторонами досягалася окрема домовленість щодо зміни строку кредитування, продовження строку дії договору чи погодження нового періоду нарахування процентів.
Позивачем також не надано доказів укладення між сторонами додаткових угод, підписаних відповідачем у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», щодо продовження строку кредитування або зміни умов договору після закінчення дисконтного періоду.
Сам по собі факт неповернення кредиту у встановлений договором строк не може свідчити про належне погодження позичальником зміни істотних умов договору про споживчий кредит, зокрема щодо продовження строку кредитування та подальшого нарахування договірних процентів протягом тривалого часу.
Таким чином, положення договору, які фактично передбачають автоматичне продовження строку кредитування та нарахування процентів без окремо вираженої згоди позичальника, підлягають оцінці з урахуванням положень ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд враховує, що відповідно до наведеної норми умова договору про можливість зміни його умов в односторонньому порядку є нікчемною, а тому продовження строку кредитування та нарахування процентів після закінчення погодженого сторонами дисконтного періоду кредитування не може вважатися безумовно погодженим лише на підставі загальних положень договору.
За таких обставин суд доходить висновку, що нарахування позивачем процентів після спливу погодженого сторонами строку кредитування має оцінюватися критично та з урахуванням принципів добросовісності, розумності й справедливості, передбачених ст. 3 ЦК України.
Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом за період з 18.03.2023 по 13.09.2023 включно, тобто протягом 180 календарних днів. За результатами такого нарахування позивач визначив заборгованість за процентами у сумі 24 624 грн 78 коп.
За таких обставин суд доходить висновку, що проценти за користування кредитом підлягають стягненню лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 07.04.2023 заборгованість за процентами становила 6801 грн 63 копійок.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно із ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому суд враховує, що спірні правовідносини виникли з договору споживчого кредиту, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню принципи захисту прав споживача фінансових послуг, добросовісності, розумності та справедливості.
Нарахування процентів за користування споживчим кредитом не може мати наслідком непропорційне та надмірне збільшення обсягу боргових зобов`язань споживача, особливо у випадку тривалого нарахування процентів після закінчення погодженого сторонами строку кредитування без належного підтвердження окремого погодження такого продовження.
Суд враховує, що погоджений сторонами дисконтний період кредитування становив 20 календарних днів, тоді як позивачем фактично здійснювалося нарахування процентів протягом 180 календарних днів, а загальний розмір нарахованих процентів суттєво перевищив суму фактично отриманого кредиту.
За таких обставин стягнення всієї заявленої позивачем суми процентів не відповідало б принципам розумності, добросовісності та справедливості, а також не забезпечувало б справедливого балансу між інтересами кредитора та споживача фінансових послуг.
За розрахунком позивача, проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 0,63 % на день. Виходячи з цієї ставки, проценти за період користування кредитом до 07.04.2023 становлять 863,63 грн, при цьому з урахуванням проведених платежів непогашений залишок процентів станом на вказану дату становить 42,58 гривень.
Таким чином, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 6097 грн 46 коп. заборгованості за тілом кредиту; 42 грн 58 коп. процентів за користування кредитом, а всього — 6140 грн 04 копійок.
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також суд вирішує питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду, акт приймання-передачі наданих послуг, ордер адвоката та інші документи.
Разом із тим, вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, суд враховує часткове задоволення позову, незначну складність справи, характер та обсяг виконаних адвокатом робіт, сформовану судову практику у спорах даної категорії, а також критерії співмірності та розумності судових витрат, передбачені ст. 137 ЦПК України.
Суд також враховує, що окремі зазначені представником позивача види правничої допомоги фактично охоплюються підготовкою позовної заяви та не потребували значного обсягу додаткової правничої роботи.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає співмірним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у зменшеному розмірі.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково у сумі 6140 грн 04 коп. із заявлених 30 722 грн 24 коп., що становить 19,99 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 484 грн 24 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи вони підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025; додаткову угоду №25770838725 від 30.05.2025; акт приймання-передачі наданих послуг; ордер адвоката; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреність.
Із наданого акту приймання-передачі послуг убачається, що позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Разом із тим, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню, а також заперечення відповідача суд враховує: незначну складність справи; характер та обсяг виконаних адвокатом робіт; те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження; відсутність участі представника позивача у судових засіданнях; сформовану судову практику у спорах даної категорії; критерії співмірності та розумності витрат, визначені ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, суд ураховує, що окремі зазначені представником позивача види правничої допомоги фактично охоплюються підготовкою позовної заяви та надання суду відповіді на відзив з клопотанням про витребування доказів.
Водночас, з урахуванням часткового задоволення позову та принципу пропорційності розподілу судових витрат, суд вважає співмірний розмір витрат визначений представником позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково у сумі 6140 грн 04 коп. із заявлених 30 722 грн 24 коп., що становить 19,99 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1399 грн 30 коп.
На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №740081920 від 18.03.2023 у розмірі 6140 (шість тисяч сто сорок) гривень 04 копійки, з яких: 6097 (шість тисяч дев`яносто сім) гривень 46 копійок — заборгованість за тілом кредиту; 42 (сорок дві) гривні 58 копійок — заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1399 (одна тисяча триста дев`яносто дев`ять) гривень 30 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 24 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» ( м.Київ, вул.Алматинська, будинок,8 офіс, 310 а, код ЄДРПОУ 42986956);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований с.Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області, житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        Майстер І.П.