ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

20.05.2026	м. Суми	Справа № 920/63/26	

Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: Керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі позивача: Сумської міської ради (пл. Незалежності, 2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 23823253);
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Марченко Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 488 899,57 грн

за участю представників сторін:
від позивача: не прибув
від відповідача: Цуканов В.В. (в режимі відеоконференції)
прокурор: Провозін О.І. (в режимі відеоконференції)

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача безпідставно утримані кошти у розмірі 488 899,57 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь Сумської обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору у розмірі 5 866,80 грн.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач користувався з червня 2024 по жовтень 2025 земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150, розташованою за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Залізнична, 10, площею 2,616 га, на якій розміщено об`єкти нерухомого майна відповідача. При цьому користування земельною ділянкою здійснювалося без оформлення правовстановлюючих документів та безоплатно.
Тому, місцевий бюджет не отримав дохід у розмірі 488 899,57 грн, що є підставою для стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно збережених.
Позивач - Сумська міська рада повідомила суд, що позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача (заява вх.№777 від 13.02.2026).
Відповідач заперечує проти позову та просить суд закрити провадження у справі з огляду на те, що відповідач у даних правовідносинах не виступає як фізична особа – підприємець, а є фізичною особою, оскільки право власності на нерухоме майно та земельну ділянку набувалося фізичною особою Марченко Т.І., а не фізичною особою – підприємцем Марченко Т.І.
Крім цього, відповідач зазначає, що прокурором не подано доказів використання земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 відповідачем саме у підприємницькій діяльності; відповідач почав користуватися земельною ділянкою лише з 06.11.2025 у підприємницькій діяльності.
Також, на думку відповідача, відсутні повноваження у прокурора на звернення до суду з огляду на рішення Конституційного суду України від 03.12.2025 року у справі №3-28/2024(5 9/24).
Рух справи.
Ухвалою суду від 15.01.2026 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 16.02.2026.
13.02.2026 представником позивача подано до суду заяву (вх.№777 від 13.02.2026) у якій позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. 
16.02.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх.№671,575 від 16.02.2026) у якому просить відкласти розгляд справи на інший день, продовжити строк для надання відзиву/додаткових пояснень по справі та доказів до 20.02.2026.
У судовому засіданні 16.02.2026 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку для надання відзиву/додаткових пояснень по справі та доказів задоволено; продовжено строк на подання відзиву/додаткових пояснень по справі та доказів; оголошено перерву у підготовчому засіданні на 16.03.2026; прокурору надано строк 7 днів на подання відповіді на відзив.
23.02.2026 представником відповідача подано до суду клопотання (вх.№766) у якому просить продовжити строк для надання відзиву/додаткових пояснень по справі та доказів до 23.02.2026.
23.02.2026 представником відповідача подано до суду заяву про закриття провадження у справі від 23.02.2026 (вх.№771).
24.02.2026 представником відповідача подано до суду клопотання від 23.02.2026 (вх.№948) у якому просить долучити до матеріалів справи договори укладені на поставку будівельних матеріалів та виконання робіт з упорядкування та приведення земельної ділянки в належний стан, придатний для використання.
06.03.2026 прокурором подано до суду заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі (вх.№1155).
У судовому засіданні 16.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 20.04.2026, 11:00.
Розгляд справи 20.04.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкладено підготовче засідання на 06.05.2026.
05.05.2026 представником відповідача подано до суду клопотання (вх.№2384) у якому просить відкласти розгляд справи на інший день.
Розгляд справи 06.05.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 06.05.2026 відкладено підготовче засідання на 20.05.2026.
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову у повному обсязі, підтримав заяву про закриття провадження у справі.
Щодо підстав звернення з даним позовом до суду прокурора в інтересах держави в особі Сумської міської ради. 
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (п. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України).
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3- рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно зі ст. 26, ст. 33 Закону та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Суми як власник спірної земельної у ділянки у вказаний період делегує Сумській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.
Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.
Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно зі ст.ст. 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Сумської міської ради недоотримав би значну суму коштів.
Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.
У разі, коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону (ст. 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету.
Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.
Фактом не отримання коштів від орендної плати за спірну земельну ділянку місцевим бюджетом порушуються визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м. Суми як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку.
Як встановлено окружною прокуратурою, орган місцевого самоврядування –Сумська міська рада, при наявності порушень інтересів територіальної громади м.Суми, а саме факту нездійснення відповідачем плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому.
Так, листом від 04.12.2025 Окружною прокуратурою міста Суми повідомлено Сумську міську раду про виявлене порушення вимог земельного законодавства.
Листом від 11.12.2025 Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомлено, що позовна заява до цього часу не подавалася у зв`язку із обмеженим фінансуванням.
При цьому, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради було відомо про факт несплати коштів за користування земельною ділянкою ще з 2024 року.
Вказане є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.
Сумська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади жителів міста Суми, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права власності.
Наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради.
Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Наведена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Крім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу.
Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Тобто, прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
Вказана позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 за № 912/2385/18.
На виконання п. п. 2 п. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою попередньо повідомлено Сумську міську раду про представництво інтересів держави в її особі при зверненні із позовною заявою до суду (копія листа додається).
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Законність та конституційність такої функції прокуратури підтверджено правовими позиціями Конституційного Суду України, зокрема викладеними у Рішенні Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025.
У зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що представництво інтересів держави в суді є самостійною та конституційно закріпленою функцією прокуратури, яка має допоміжний (субсидіарний) характер і допускається виключно за наявності особливих, об`єктивно обумовлених обставин.
При цьому Суд зазначив, що здійснення прокурором такої функції не є проявом загального нагляду та не порушує принцип поділу влади за умови дотримання визначеного законом порядку і наявності судового контролю.
Конституційний Суд України також роз`яснив, що ознака «виключності» означає відступ від загального правила самостійного захисту інтересів держави уповноваженими органами та пов`язується, зокрема, з випадками звернення до прокуратури органу, на який покладено відповідні повноваження, або з об`єктивною необхідністю судового захисту публічних інтересів, які мають істотне значення для держави чи територіальної громади.
У даній справі про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою наявні саме такі виключні обставини. Орган місцевого самоврядування, в інтересах якого заявлено позов, письмово повідомив прокуратуру листом від 11.12.2025 про відсутність заперечень щодо вжиття заходів представницького характеру, фактично погодившись із необхідністю судового захисту інтересів територіальної громади шляхом звернення прокурора до суду.
Крім того, виключність підстав для представництва обумовлена умовами збройної агресії проти України та запровадженням правового режиму воєнного стану, за яких належне та своєчасне наповнення державного і місцевих бюджетів є питанням публічного інтересу підвищеної значущості. Неповернення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою призводить до втрат бюджетних надходжень та порушує економічні інтереси держави й територіальної громади.
За таких обставин звернення прокурора до суду у цій справі не є підміною діяльності органу місцевого самоврядування та не має ознак здійснення функцій загального нагляду, а зумовлене наявністю виключних, об`єктивних підстав для захисту інтересів держави у судовому порядку, що відповідає вимогам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та правовим позиціям Конституційного Суду України.
Також щодо рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 суд зазначає, що Конституційним судом визначено строки втрати чинності окремими приписами абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, які визнано неконституційними. Так, у рішенні встановлено, що вони втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
При цьому, як зазначено у п. 4 резолютивної частини вказаного рішення останнє не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
За таких обставин, враховуючи, що правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді у даній справі виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а чинність останні втрачають лише 01.01.2027, висновки вказаного рішення Конституційного суду не підлягають застосуванню у даній справі.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
На підставі договору про поділ нерухомого майна від 13.04.2021, Марченко Т.І. набула у власність нежитлові приміщення (реєстраційний номер 2352907359101) загальною площею 65,3 кв. м (насосна, З; прибудова з), які розташовані за адресою: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-А.
Відповідно до п. 2 зазначеного договору, вказані об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 5910136600:06:002:0058, площею 6,8203 га.
В подальшому, на підставі наказу Управління містобудування та архітектури Сумської міської ради від 27.04.2021 № 117а за результатами поділу змінено поштову адресу нежитлових приміщень (реєстраційний номер 2352907359101) загальною площею 65,3 кв. м (насосна, З; прибудова з) з: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-А на: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-Г.
Крім того, на підставі наказу Управління містобудування та архітектури Сумської міської ради від 27.04.2021 № 116а за результатами поділу змінено поштову адресу нежитлових приміщень (реєстраційний номер 2352954259101) загальною площею 241,1 кв. м, (літ. Ж - виробничий блок з прибудовами), яке розташоване за адресою: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-А з: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-А на: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-В.
В подальшому, на підставі договору дарування від 22.12.2021, ОСОБА_1 набула у власність нежитлові приміщення (реєстраційний номер 2352954259101) загальною площею 241,1 кв. м, (літ. Ж - виробничий блок; літ. ж4 - прибудова; літ. ж5 - прибудова; літ. К - навіс; літ. У - навіс; №66 - оглядова яма; №88 - залізнична колія, 215 м.п.; №80 - ворота; №82 - огорожа; №83 - огорожа; №99 – кран козловий КК-0-12,5 з підкрановою колією 75 м.), які розташовані за адресою: м. Суми, вулиця 1-а Залізнична, будинок 10-В.
Так, відповідно до п. 1.1 вказаного договору, зазначені об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 5910136600:06:002:0058, площею 6,8203 га.
При цьому земельна ділянки з кадастровим номером 5910136600:06:002:0058 площею 6,8203 га була віднесена до архівного шару, а на її основі 06.06.2024 сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 5910136600:06:002:0150 площею 2,616 га та 5910136600:06:002:0151 площею 4,2043 га.
Зазначене підтверджується рішенням Сумської міської ради від 24.12.2024 №5266-МР та листом ГУ Держгеокадастру в Сумській області від 09.12.2025.
Так, земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 площею 2,616 га сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі - 06.06.2024.
В подальшому, земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 площею 2,616 га була відчужена Сумською міською радою на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2025 ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.2 вищезазначеного договору, на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать покупцю на праві власності на підставі Договору дарування нежитлового приміщення від 22.12.2021 року р. № 1997, Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.04.2021 року за р. № 871 та Договору про поділ нерухомого майна від 13.04.2021 року за р. № 876.
24.10.2025 право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 .
Таким чином, на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150, яка з моменту її державної реєстрації (06.06.2024) до моменту її набуття у приватну власність відповідачем (24.10.2025), перебувала у комунальній власності Сумської міської ради, розташовані об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майна та листів Департаменту ресурсних платежів Сумської міської ради, між Сумською міською радою та відповідачем в період з 07.06.2024 по 10.10.2025 був відсутній зареєстрований договір оренди земельної ділянки під нерухомим майном останнього.
Як вбачається з листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 03.12.2025, ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 за період з 07.06.2024 по 10.10.2025 плати не здійснювала.
Відповідно до розрахунку Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, місцевий бюджет не отримав дохід за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150, із 07.06.2024 по 10.10.2025 у сумі 488 899,57 грн.
Листом від 13.10.2025 № 06.01-16/1327 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради пропонував Марченко Т.І. добровільно сплатити розмір недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 за період з 07.06.2024 по 10.10.2025.
Проте, відповідач так і не сплатила суми недоотриманих доходів за користування вказаною земельною ділянкою за відповідний період.
Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
При цьому, прокурор обгрунтовує свої вимоги ст. 1212 ЦК України, ст. 21 Закону України «Про оренду землі», п.14.1.136 Податкового кодексу України.
Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та доказам, які надані у справі, суд виходить з наступного:
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
В даному разі названі умови наявні, а отже між сторонами склалися кондикційні правовідносини, про що свідчить викладене нижче.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частини перша, третя, четверта, дев`ята статті 79-1 ЗК України).
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 ЗК України).
За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 ПК України).
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Нормами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Зазначений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
Судом установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150, загальною площею 2,616 га, розташована за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Залізнична, 10 сформована як об`єкт цивільних прав і станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.10.2025 належала територіальній громаді м. Суми на праві комунальної власності.
Так, відповідно до п. 1.4 зазначеного договору право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Сумської міської ради Матусенко Т.П. 13.02.2025 року, номер запису про право власності: 58570323, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3087297959101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.02.2025 року.
Крім цього, у п.1.2. договору купівлі-продажу від 09.10.2025 зазначено, що на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать покупцю на праві власності на підставі Договору дарування нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Хвостик Г.І. від 22.12.2021 року за р. №1997, Договору купівлі- продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Ровенською А.О. від 13.04.2021 року за р. №871 та Договору про поділ нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Ровенською А.О. від 13.04.2021 року за р. №876.
Таким чином, факт знаходження нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 підтверджується матеріалами справи.
Також, установлено, що зазначена земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 06.06.2024 (витяг з Державного земельного кадастру від 06.06.2024 №НВ-0700345742024).
Договори оренди між позивачем та відповідачем з приводу передачі останньому в строкове платне володіння та користування земельними ділянками для розміщення та обслуговування нерухомого майна відповідача в період з 07.06.2024 по 10.10.2025 в матеріалах справи відсутні. Відповідно, орендна плата відповідачем позивачеві за фактичне володіння і користування земельними ділянками не сплачувалась. Доказів зворотнього відповідачем не доведено.
З огляду на викладене вище та враховуючи, що: 1) земельна ділянка є сформованою, як об`єкт права; 2) земельна ділянка належить територіальній громаді м.Суми; 3) відповідач фактично використовував Земельну ділянку для розміщення належного йому Майна; 4) за користування Земельною ділянкою на користь позивача підлягають сплаті кошти у вигляді орендної плати; 5) договір оренди Земельної ділянки не укладено; 6) кошти, які б у разі укладення договору оренди були б сплачені відповідачем позивачеві, відповідач утримує (зберігає) у себе, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем у відповідності до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини, в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування земельними ділянками належними позивачеві.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Кваліфікація спірних правовідносин як кондикційних, тобто, зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є саме нормативна грошова оцінка земель, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.
Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19.
При цьому, наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосуванння при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку як безпідставно збережених грошових коштів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки.
Відповідно до наданих прокурором до позовної заяви Витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок: №НВ-9941060542024 від 07.06.2024 нормативно грошова оцінка Земельної ділянки із кадастровим номером: 5910136600:06:002:0150 складає 22691918,27 (а.с.32); №НВ-9966483062025 від 10.06.2025 нормативно грошова оцінка Земельної ділянки із кадастровим номером: 5910136600:06:002:0150 складає 25404711,51 грн. (а.с.32).
Прокурор у позові зазначає, що розрахунок розміру безпідставно збережених коштів був здійснений позивачем (Департаментом ресурсних платежів Сумської міської ради).
При дослідженні розрахунку судом установлено, що початок нарахування – 07.06.2024 (дата державної реєстрації земельної ділянки) та закінчення нарахування - 10.10.2025 (укладення договору купівлі-продажу) визначені правомірно.
Розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати здійснювався саме на підставі вищевказаних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Крім того, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 відноситься до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, вид цільового призначення - 11.02: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.
При цьому, питання встановлення орендної плати за користування земельними ділянками комунальної форми власності, розташованими на території Сумської міської територіальної громади, належить виключно до компетенції Сумської міської ради.
Рішенням Сумської міської ради від 09.08.2023 №3994-МР «Про встановлення плати за землю» визначено ставки орендної плати за користування земельними ділянками на території Сумської міської територіальної громади з 2024 року.
Згідно з додатком 5 до вищевказаного рішення, ставка орендної плати за земельні ділянки, нормативна грошова оцінка яких проведена або не проведена, що належать до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (код 11.02) – для розміщення складських приміщень, офісів та адміністративних приміщень – встановлена у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки.
Враховуючи викладене, Сумською міською радою при розрахунку розміру недоотриманих коштів за фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою (кадастровий номер 5910136600:06:002:0150) застосовано ставку 1,5 % від її нормативної грошової оцінки.
Тому, суд погоджується з тим, що розмір безпідставно збережених відповідачем коштів складає: 
- з 07.06.2024 по 31.12.2024 – 193 439,30 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки – 22 691 918,27 грн; розмір відсотку – 1,5%);
- з 01.01.2025 по 10.10.2025 – 295 460,27 грн (нормативно грошова оцінка земельної ділянки – 25 404 711,51 грн; розмір відсотку – 1,5%).
Всього 488 899,57 грн.
Несплата (збереження) відповідачем коштів порушує права позивача адже власником відповідної земельної ділянки у зазначений період є територіальна громада м.Суми. Згідно статті 206 ЗК України, підпункту 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками) є Сумська міська рада. Таким чином, утримання (збереження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельними ділянками, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в т.ч. в практиці Європейського суду з прав людини. При цьому відповідач, ігноруючи передбачений законом обов`язок з оформлення права користування землею та не сплачуючи відповідні кошти за користування нею, легітимного бажання врегулювати спірні правовідносини не виявляв.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог прокурора та їх задоволення у повному обсязі.
Щодо заперечень відповідача.
Як зазначалось судом, відповідач вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на те, що прокурором не доведено факту використання земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:06:002:0150 у підприємницькій діяльності відповідача, оскільки договори по придбанню нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, та договір купівлі-продажу самої земельної ділянки, відповідач укладала як фізична особа.
Факт реєстрації Марченко Т.І. як фізичної особи – підприємця з 14.04.2018 підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.33-34).
Відповідач здійснює діяльність за такими видами: КВЕД 23.61 – виготовлення виробів із бетону для будівництва, КВЕД 41.20 – будівництво житлових і нежитлових будівель, КВЕД 46.73 – оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, КВЕД 49.41 – вантажний автомобільний транспорт.
Зазначені види діяльності безпосередньо пов`язані з використанням виробничих приміщень, складських площ, під`їзних шляхів та іншої виробничої інфраструктури і відповідають функціональному призначенню спірної земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомого майна.
Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати належне йому майно для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають між суб`єктами господарювання у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.
Отже, той факт, що відповідач набула майно як фізична особа, сам по собі не виключає можливості його використання у господарській діяльності, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки та характеру розміщених на ній об`єктів нерухомого майна, які за своїми властивостями є об`єктами виробничої інфраструктури.
Зазначена правова позиція підтверджена усталеною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо стягнення з фізичної особи-підприємця безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.
Зокрема у постанові Верховного Суду від 19.11.2024 у справі 922/4692/23 зазначено, що той факт, що при укладенні договору купівлі-продажу частки об`єкта нерухомості відповідач діяв як фізична особа, не доводить того, що після набуття ним статусу ФОП він не використовував такий об`єкт нерухомості в своїй підприємницькій діяльності. Крім того, земельна ділянка має цільове призначення для комерційної діяльності, а об`єкт нерухомості не віднесений до житлового приміщення.
Аналогічна правова позиція щодо визначення господарської юрисдикції викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 686/1411/19. Верховний Суд зазначив, що визначальним для встановлення юрисдикції є характер спірних правовідносин, цільове призначення земельної ділянки та функціональне призначення розташованих на ній об`єктів нерухомості, а не формальний статус особи під час набуття такого майна.
З огляду на викладене спірні правовідносини безпосередньо пов`язані з використанням земельної ділянки промислового призначення та розміщених на ній об`єктів виробничої інфраструктури у сфері здійснення господарської діяльності. Сукупність встановлених обставин, зокрема цільове призначення земельної ділянки, характер розташованих на ній об`єктів нерухомого майна, а також статус відповідача як фізичної особи-підприємця, свідчить про господарський характер спірних правовідносин.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то на відповідача покладаються витрати прокурора зі сплати судового збору в розмірі 5866 грн 80 коп.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі позивача: Сумської міської ради до відповідача: Фізичної особи – підприємця Марченко Тетяни Іванівни про стягнення 488 899,57 грн – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Марченко Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської міської ради (пл. Незалежності, 2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 23823253) безпідставно утримані кошти у розмірі 488 899 грн 57 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Марченко Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г. Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 5866 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати Сумській міській раді, Сумській обласній прокуратурі накази після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п.п. 2, 3 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 25.05.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко