Справа № 283/1709/21
Провадження №1-кп/283/10/2026
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
26 травня 2026 року м. Малин
Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурорів Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої – ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника – адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 12.01.2021 за №12021060080000019, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця, не судимого,РНОКПП НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
І. Формулювання пред`явленого обвинувачення 
ОСОБА_8 згідно з обвинувальним актом, складеним 24.06.2021 начальником СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 , та затвердженим 24.06.2021 прокурором Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , при наступних обставинах, які сторона обвинувачення вважає доведеними.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 11.01.2021 близько 17 години на автодорозі між населеними пунктами Федорівка та Гранітне Коростенського району Житомирської області під час керування автомобілем марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в напрямку смт Гранітне, у темну пору доби при задовільних погодних умовах, у порушення вимог п. 12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку по проїзній частині автодороги, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя, та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
ІІ. Позиція обвинуваченого
Обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав у повному обсязі, не заперечуючи факту участі у ДТП, не вважає себе винуватим у її виникненні та наслідках. 
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8  надав показання про те, що разом зі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їхали з лісу додому, в напрямку смт Гранітне. За кермом автомобіля перебував обвинувачений, ОСОБА_12 – на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_13 – позаду. Автомобіль був технічно справним, розмітка на дорозі була, дорога - суха, увімкнене ближнє світло фар. Швидкість автомобіля становила близько 65-70 км/год. Їхав приблизно посередині своєї смуги руху. Під час руху виявив, що в попутному напрямку, по лівій смузі руху відносно його автомобіля, ближче до лівого узбіччя, на відстані приблизно 70 м знаходився ніби пішохід, а потім зрозумів, що то велосипедист з білим мішком на багажнику велосипеда, а на кермі ще були дві сумки, які він побачив вже після зіткнення. Оскільки перед обвинуваченим ніякої перешкоди не було, він продовжував рух, а коли наблизився до велосипедиста, то велосипедист різко змінив напрямок руху та почав їхати на смугу, де рухався обвинувачений на авто. Рух велосипедиста був півколом, потім вирівнявся прямо посередині автомобіля обвинуваченого, в цей момент між велосипедистом та автомобілем була відстань приблизно 20-25 м, а до місця зіткнення 30-33 м. Обвинувачений різко вдарив по гальмах, автомобіль пішов юзом, але всерівно відбувся удар. Контакт відбувся передньою частиною автомобіля та заднім колесом велосипеда. Велосипедист впав у вітрове скло. Обвинувачений та пасажири відразу вийшли з автомобіля та підійшли до велосипедиста, він був у свідомості, намагався підвестись, але вони не дозволили йому встати, поклали йому під голову сумку. Пасажири відразу викликали швидку допомогу та поліцію. На місці події нічого ніхто не переміщував. Спочатку приїхала патрульна поліція, а потім карета швидкої допомоги та забрала потерпілого. Працівники патрульної поліції оштрафували обвинуваченого за керування без посвідчення водія. Пізніше приїхав слідчий, проводив огляд. Обвинувачений весь час залишався на місці події, потім на власному автомобілі в супроводі патрульних відігнав авто на штрафмайданчик поліції. Звідти патрульні поліцейські відвезли його до лікарні на огляд. Там же, в коридорі лікарні, його опитав слідчий ОСОБА_14 , дав підписати протокол, але читати його не давав. Через те, що був дуже схвильований не звернув увагу на дату, вказану в протоколі, як дата допиту. На допити обвинуваченого ніхто не викликав, запросили аж на проведення слідчого експерименту, який розпочали вдень, а в темний час робили тільки заміри відстані від автомобіля до велосипеда. Слідчий ОСОБА_14 сказав поставити автомобіль-статист, який був схожий на авто обвинуваченого. Також привезли велосипед. Обвинувачений намагався поправляти слідчого, також зауваження робив і ОСОБА_13 , але слідчий не прислухався та розташовував транспортні засоби самостійно. Заміри робили у присутності обвинуваченого, але він їх не контролював. Також обвинуваченому ніхто не роз`яснив право відмовитись від участі в експерименті. Крім того, обвинувачений зазначив, що був присутній у судовому засіданні, коли розглядався протокол про адмінправопорушення відносно нього, йому повідомили, що треба сплатити штраф і його позбавили права керування на 1 рік. Роз`яснили, що якщо буде керувати без посвідчення, то знову буде штраф. Після цього він автомобілем не керував. На роботу їздили на його автомобілі, яким керував ОСОБА_13 . Однак ОСОБА_13 того дня впала на ногу колода і він не міг керувати авто. Через це обвинувачений був змушений сісти за кермо. 
ІІІ. Докази, досліджені судом 
Потерпіла ОСОБА_7  надала показання про те, що від матері дізналася, що батько в лікарні, спочатку у м. Малині, а потім у м. Коростень. Про ДТП дізналась зі слів слідчого та з матеріалів кримінального провадження. Зі слів обвинуваченого та осіб, які перебували з ним в авто, виходить, що батько сам винуватий у тому, що сталося, тоді як експерт вказує на вину ОСОБА_8 . Батько їздив по тій дорозі постійно велосипедом на роботу. В той день батько їхав з Ірші в Гранітне, дорога між с. Гранітне та с. Федорівка. Через день після ДТП їй зателефонував обвинувачений, вибачився та запитав, яка допомога потрібна, на цьому спілкування закінчилось. Перед судовим засіданням батьки обвинуваченого просили не позбавляти ОСОБА_8 волі, але зазначили, що грошей вони не мають. Потерпіла зазначила, що зверталась до страхової компанії для отримання страхового відшкодування.
Допитаний як свідок ОСОБА_13  надав показання про те, що в той день, близько 17 години їхав в автомобілі Део Нексія на задньому сидінні, за кермом був ОСОБА_8 , а на передньому пасажирському сидінні – ОСОБА_12 . Зранку свідок керував даним автомобілем, але через пошкодження ноги в день, не зміг ввечері керувати. Біля с. Федорівка виїхали з лісу на дорогу. Опадів не було. Зіткнення відбулося ближче до Гранітного. Місце зіткнення було перед дорожнім знаком, здається «поворот», але до знака було ще далеко. Свідок відчув різке гальмування автомобіля і, піднявши голову, побачив велосипедиста у момент, коли він пересікав дорогу зліва, попутно, із зустрічної смуги руху. Переїжджав поперек дороги різко, потім почав вирівнюватись. Велосипед не був обладнаний світлоповертачами, на багажнику був білий мішок, на кермі з обох сторін були навішані сумки. Після зіткнення та зупинки авто всі пішли до потерпілого, почали телефонувати на 102, 103. Потерпілий був живий, хрипів. Першою приїхала патрульна поліція, провела опитування, встановила особи, складала якийсь протокол. Потім від ОСОБА_8 дізнався, що на нього склали протокол і виписали штраф. Потім швидка допомога забрала потерпілого. Під час проведення замірів на місці події свідок присутнім не був. Свідка один раз викликав слідчий. Їздив із слідчим на місце події, проводили слідчий експеримент. 
Свідок  ОСОБА_12  надав показання про те, що разом із ОСОБА_8 їхали з роботи на автомобілі, за кермом в той момент був ОСОБА_8 , свідок сидів на передньому пасажирському сидінні. Швидкість автомобіля була близько 60-70 км/год, автомобіль рухався посередині своєї смуги руху. Не доїжджаючи щебзаводу, на дорозі виявив велосипедиста у лівій смузі руху, ближче до лівого краю дороги. На велосипеді не було світлоповертачів, потерпілий був у темному одязі, на багажнику був білий мішок, а на кермі – пакет з речами. Коли відстань від автомобіля до велосипеда складала приблизно 25 м, велосипедист різко розпочав маневр повороту на смугу руху автомобіля. В цей час водій почав гальмувати. Після удару велосипедист намагався підвестись, мав запах алкоголю. Викликали відразу швидку допомога та поліцію. Першими приїхали патрульні поліцейські, потім швидка допомога. Коли приїхали слідчі, то почали проводити заміри. Про те, що свідок перебував у статусі понятого, йому не повідомляли. Але свідок допомагав слідчому проводити заміри, слідчий все при них писав, потім дали підписати документ, при цьому змісту написаного ніхто не оголошував. На допиті давав відповіді на запитання слідчого, показати все на місці події йому ніхто не пропонував. Зауважив, що подія відбулася до знака «поворот».
Свідок ОСОБА_15  надала показання про те, що про подію ДТП їй нічого не відомо. З лікарні скинули фото чоловіка, щоб встановити особу. Сусідка зателефонувала і повідомила їй, що, напевно, то її чоловік. Поки вона доїхала до лікарні чоловіка вже направили до м. Коростеня. В лікарні дізналася, що чоловіка збила машина, він був випивший, в нього побита голова і робитимуть операцію. Була присутня на слідчому експерименті, там були присутні обвинувачений та свідок ОСОБА_13 . Робили розмітку, чекали, поки стемніє. Встановлювали видимість, спочатку було видно мішок на багажнику велосипеда, а потім і силует людини. Слідчий сказав, що аварії можна було б уникнути, бо відстань була достатньою для гальмування. Вважає, що обвинувачений має понести покарання, адже через нього загинула людина. Цивільний позов підтримує.
Допитаний за клопотанням сторони захисту в якості свідка ОСОБА_16  надав показання про те, що слідчий попросив поїхати на слідчий експеримент в сторону с. Федорівка, за щебзаводом. Разом зі слідчим приїхали на місце, під вечір. Там був ОСОБА_8 свідок за всім цим спостерігав, бачив як світили автомобілем, міряли. На місці все розставляв слідчий і всім процесом керував також він. Прав та обов`язків ніхто не роз`яснював, слідчий лише пояснив, що була ДТП. Де ставити автомобіль вказував слідчий. Свідок пам`ятає, що велосипед ставили перед авто і заміряли. Заміри проводили в світлу пору доби. В темну пору доби теж щось міряли. Автомобіль стояв на місці, статично, протягом слідчого експерименту його не переміщували. В темну пору доби в автомобілі було увімкнуте ближнє світло фар, при цьому ОСОБА_8 зауважував, що в автомобіля-статиста світло фар яскравіше, ніж у його авто. Всі заміри заносились в якийсь документ. Протокол слідчого не читав і вголос слідчий не оголошував.
Свідок  ОСОБА_17 , допитаний за клопотанням сторони захисту, надав показання про те, що був учасником слідчого експерименту на прохання поліції, бо його автомобіль ідентичний з автомобілем обвинуваченого. Експеримент проводився на дорозі між с. Федорівка та с-м Гранітне. Приїхали на місце у світлу пору доби. Слідчий все пояснив. Обвинувачений розказав, як відбулася ДТП. У світлу пору доби проводили якісь маніпуляції з автомобілем. Слідчий говорив, де зупинитись, в якому напрямку їхати. Також декілька разів вказував ОСОБА_8 . Крім автомобіля, ще був велосипед, мішок з дровами. Розмітку робили у світлу пору доби, міряли відстані від авто до велосипеда. Слідчий пояснив, що, коли стемніє, то треба зробити основний слідчий експеримент. За кермом автомобіля-статиста весь час знаходився свідок, ніхто інший за кермо не сідав. ОСОБА_8 заглядав у автомобіль через вікно з місця водія. В темну пору доби автомобіль рухався повільно, їхали до точки, коли буде видно велосипеда з мішком. Статист з велосипедом стояв у межах полоси руху авто. Заміряли відстань від автомобіля до велосипеда. Замірів було багато. У місцевого жителя взяли велосипед і свідок їхав на ньому з такою швидкістю, як вказав ОСОБА_8 . Так, робили разів з 5. Велосипедист нібито рухався зі сторони полоси для зустрічного руху до правого узбіччя. Лампи у фарах автомобіля, який належить свідку, стандартні, але під час слідчого експерименту маркування ламп ніхто не перевіряв. Своїм підписом свідок підтвердив, що все, що написано, було проведено правильно. 
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 стороною обвинувачення надано, а судом досліджено наступні письмові докази.
Відповідно до витягу з ЄРДР, відомості про подію внесені в ЄРДР о 08 год. 34 хв. 12.01.2021 з правовою кваліфікацією – ч. 1 ст. 286 КК України (т.1 а.с.85)
Постановою від 05.03.2021 здійснено перекваліфікацію злочинних дій у кримінальному провадженні №12021060080000019 з ч.1 ст.286 перекваліфіковано на ч.2 ст.286 КК України у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.с.91).
Згідно з рапортом помічника чергового Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_18 11.01.2021 о 17 годині 10 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 11.01.2021 о 17:08, в кінці населеного пункту смт Гранітне автомобіль «Део Нексія», д.н.з. НОМЕР_2 , зіткнувся з велосипедистом, велосипедист травмований, перебуває у нетверезому стані (т.1 а.с.93).
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.01.2021, який проводився о 18 годині 30 хвилин, при температурі повітря 0 градусів, без опадів, погода – суха, похмура, встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди – ділянка автомобільної дороги С-061107 Українка-Вирва через Гранітне між населеними пунктами с. Федорівка та смт Гранітне Коростенського району Житомирської області, поза межами населеного пункту, у місці дорожньо-транспортної пригоди - пряма. Місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожнього знаків, встановлених по ходу огляду «50» та «поворот праворуч», не освітлене. Дорожнє покриття - асфальтоване, сухе. Дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, загальна ширина дорожнього покриття 5,90 м. Смуга руху в напрямку огляду шириною - 2,90 м, смуга руху зустрічна - 2,86 м, ширина узбіччя 0,6 м, 2,3 м. Дорожня розмітка – «коротка розривчаста», яка розділяє обидві смуги руху та пряма суцільна «1.1», яка позначає краї проїзної частини смуги руху. Координати місця пригоди виявлено на місці пригоди. Автомобіль марки «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться на відстані 0,015 м від дорожньої розмітки від лівих коліс та 1,30 м від правої частини автомобіля до краю смуги руху та на відстані 8,20 м від автомобіля на смузі руху у попутному напрямку та узбіччі знаходиться на правому боці велосипед марки «Ардіс-Славутич», на керму якого та на багажнику знаходиться три сумки, які заповнені обрізками дров. Велосипед лежить на відстані 33,40 м від дорожнього знаку. Сліди шин чи ковзання відсутні. Присутні сліди гальмування на правій смузі руху довжиною: правий слід - 18,5 м, лівий – 24,6 м. Напрямок руху транспортного засобу виявлено на місці пригоди, передньою частиною у напрямку смт Гранітне Малинського району. На узбіччі, праворуч від автомобіля виявлено рамку від реєстраційного номера, уламки пластику, що позначено на схемі під №6. Оглядом транспортних засобів встановлено, що автомобіль марки «NEXIA», д.н.з. НОМЕР_2 , має пошкодження у вигляді зламу кріплення правої фари, бамперу, решітки, деформовано капот та побите лобове скло. На велосипеді «Ардіс-Славутич» пошкоджено заднє колесо та щиток; долучена фототаблиця із зображеннями місця пригоди, автомобіля та велосипеда; схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.01.2021 визначено відстань та розташування транспортних засобів після події, з прив`язками до стовпчика, на якому закріплені дорожні знаки 1.1. «Небезпечний поворот праворуч» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху» (т. 1 а.с. 96-111).
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 .? станом на 21 годину 20 хвилин 11.01.2021 у нього ознак сп`яніння не виявлено (т. 1 а.с. 116).
За інформацією Житомирського обласного центру з гідрометеорології від 01.06.2021, погодні умови поблизу смт Гранітне 11.01.2021 о 17 годині були такими: хмарно, вітер південно-західний, середня швидкість 2 м/с, максимальна 6 м/с, температура повітря 1,3? морозу, відносна вологість 86%, метеорологічна дальність видимості становила 20 м (т.1 а.с. 119).
За результатами токсикологічного дослідження у потерпілого ОСОБА_11 станом на 22 годину 30 хвилин 11.01.2021 в зразку крові виявлено етиловий алкоголь в концентрації 0,65 ‰ (т. 1 а.с. 121).
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 113).
Постановою від 12.01.2021 автомобіль «Daewoo Nexia», д.р.н. НОМЕР_2 , та велосипед «Ардіс-Либідь» визнано речовими доказами, а ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 15.01.2021 накладено на них арешт (т. 1 а.с. 124-125).
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/106-21/325-ІТ від 19.01.2021, на момент ДТП робоча гальмівна систем, рульове керування, ходова частина автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , знаходились в технічно працездатному стані та не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які б могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП ( т. 1 а.с. 129-140).
За висновком експерта № СЕ-19/106-21/506-ІТ від 12.02.2021, первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між передньою середньою частиною (передній бампер, панель капоту, декоративна решітка радіатора) наданого на дослідження автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , та задньою частиною (щиток заднього колеса, кронштейн щитка заднього колеса, задній багажник, заднє колесо) велосипеда «Ardis Славутич». Кут між поздовжньою віссю автомобіля та велосипеда в момент їх первинного контакту складає близько 5±5 градусів, при загальному русі ТЗ в попутному напрямку. Місце наїзду автомобіля на велосипедиста знаходиться на смузі руху автомобіля по ширині проїзної частини – в межах зафіксованих слідів гальмування, перед, у поздовжньому напрямку розташуванням сліду зчосу на проїзній частині (позначення №1 на схемі), більш точніше вказати розташування місця наїзду не представляється можливим по причині відсутності характерної слідової інформації за якою можливо б було прийти до категоричного висновку (т. 1 а.с. 144-161).
Висновком експерта № СЕ-19/106-21/3208-ІТ від 30.03.2021 визначено, що в умовах даної пригоди при заданому комплексі вихідних даних величина швидкості руху автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , перед початком гальмування визначається рівною 65,4…66, 4 км/год (т. 1 а.с. 166-169).
08.04.2021 за участю ОСОБА_8 , який перебував на той час у статусі свідка, проведено слідчий експеримент, який розпочався о 19 годині 30 хвилин та завершився о 21 годині 30 хвилин. Так під час слідчого експерименту було встановлено та зафіксовано у протоколі, що свідок ОСОБА_8 добровільно погодився на пропозицію провести слідчий експеримент, пояснив, що погодні умови та час проведення його задовольняють. Так, ОСОБА_8 пояснив, що 11.01.2021 близько 17 год. він керував власним автомобілем «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , яким повертався з роботи додому та рухався по автодорозі між н.п. Федорівка – Гранітне у напрямку смт Гранітне разом з пасажирами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Так, не доїжджаючи до смт Гранітне, він рухався зі швидкістю близько 70 км/год, а оскільки була темна вечірня пора, то використовував ближнє світло фар. Дорожня обстановка того дня була нормальна, задовільна, дорожнє покриття без опадів. Під час руху він виявив зліва від себе на проїзній смузі руху велосипедиста на відстані 10 м, який рухався зі швидкістю 10 км/год, який раптово для нього змінив напрямок руху та виїхав на смугу руху ОСОБА_8 , створивши йому небезпеку для руху. Для уникнення зіткнення ОСОБА_8 розпочав термінове гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалося. Свідок за допомогою автомобіля-статиста та велосипеда вказав, що він рухався автомобілем на відстані 1,06 м від вісей правих коліс до дорожньої розмітки 1.1 та 0,1 м від вісей лівих коліс до дорожньої розмітки 1.5. Потім Грищенко вказав на ліву, зустрічну смугу, де виявив велосипедиста, який рухався у попутному напрямку. Так, ОСОБА_8 вказав, що відстань, на якій виявив велосипедиста, склала 4,6 м від осі лівого переднього колеса та на відстані 2,1 м від дорожньої розмітки 1.1 та 0,6 м до дорожньої розмітки 1.5 по лівій смузі руху. Потім свідок пояснив, що велосипедист раптово змінив свій напрямок, виїхавши праворуч, на смугу руху свідка, де відбулося зіткнення. При цьому вказав, що місце зіткнення знаходилось на відстані 0,9 м від дорожньої розмітки та 1,86 м до дорожньої розмітки 1.1 правої смуги руху. Дистанція між вказаними місцями склала 2,6 м, пряма, а по довжині 3 м. Після цього свідку було запропонувати показати, як велосипедист долав дистанцію 3 м. Так, за допомогою велосипедиста-статиста було здійснено три заїзди, що склало: Т1- 2,45 с, Т2 – 1,92 с, Т3 – 1,51 с. Після цього з врахуванням визначеної експертизою швидкості 66,4 км/год було на проїзній частині дороги відмічено 5 позначок по 18,4 м, які долав автомобіль «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , за 1 с. До велосипедиста на проїзній частині також було нанесено 5 позначок від «0» на дистанції 2,77 м з врахуванням швидкості руху велосипедиста 10 км/год та розділено на сталий коефіцієнт 3,6. Після цього було здійснено заміри видимості велосипедиста з вантажем на багажнику у вигляді мішка з дровами з робочого місця водія. Так, замірами було встановлено, що повна видимість велосипедиста складає 39, 1 м, видимість елементів дороги для водія автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , з врахуванням увімкненого ближнього світла фар становить 44,9 м. На цьому слідчий експеримент закінчено. Під час слідчого експерименту було складено дві схеми. Так, у схемі № 2 внесено рукописний запис (пастою чорного кольору): «З позначки №3 виявлено силует велосипедиста, відстань 55,2 м» (т. 1 а.с. 170-176).
19.05.2021 заступником начальника СВ ВП №1 Коростенського РУП ОСОБА_14 було винесено постанову про призначення та доручення виконання додаткової автотехнічної експертизи, в якій зазначено наступні вихідні дані, зокрема, що 12.01.2021 було проведено допит у якості свідка ОСОБА_8 , який повідомив про обставини ДТП. Крім того, 08.04.2021 за участю свідка ОСОБА_8 було проведено слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_8 пояснив та вказав на місці, що велосипедиста він виявив під час руху автомобілем, на зустрічній смузі руху, на відстані 4,6 м, у той момент велосипедист змінив напрямок руху у напрямку руху свідка, після чого останній застосував екстрене гальмування ту уникнути наїзду не зміг. Зіткнення відбулося на смузі руху свідка, а саме на відстані 1,86 м від дорожньої розмітки 1.1 та 0,9 м від дорожньої розмітки 1.5. під час слідчого експерименту було здійснено заміри на видимість велосипедиста з врахуванням швидкості руху водія 66,4 км/год та велосипедиста 10 км/год. Так під час експерименту було встановлено, що з позиції №3 виявлено силует велосипедиста, тобто на відстані 55,2 м, видимість елементів дороги для водія становила 44,9 м. При цьому свідок вказав, що з моменту зміни напрямку руху до зіткнення з автомобілем велосипедист долає 3 м, рухаючись зі швидкістю 10 км/год. Наїзд на велосипедиста відбувся на 13 м гальмування автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 . Так, досудовим розслідуванням встановлено, що небезпека для руху водієві автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , виникає з моменту об`єктивноївидимості велосипедиста (т. 1 а.с. 177-180).
На виконання вказаної постанови, на підставі зазначених у ній вихідних даних судовий експерт Житомирського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_21 склав висновок експерта № СЕ-19/106-21/5262-ІТ від 24.05.2021. Так, дослідженнями встановлено, що показання водія автомобіля «Daewoo Nexia», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 щодо початку зміни напрямку руху велосипедиста з технічної точки зору не ґрунтовні та не можуть бути об`єктом експертного дослідження, оскільки можливий варіант надуманої ситуації, що може призвести до необґрунтованого висновку. До таких висновків експерт прийшов наступним чином. Було проведено розрахунок мінімальної відстані, на якій знаходився автомобіль від місця зіткнення в момент реакції водія небезпеку, що склало 24, 4 …24, 5 м. При цьому, для розрахунку, серед іншого, експертом була взята величина – відстань від початку гальмування до місця зіткнення 13 м (відповідно до заданих вихідних даних). В подальшому було проведено розрахунок відстані, на якій знаходився автомобіль від місця зіткнення у момент заданої у вихідних даних зміни напрямку руху велосипедистом, яка склала 14,1…14, 4 м. Для даного розрахунку також була взята величина – відстань від початку гальмування до місця зіткнення 13 м (відповідно до заданих вихідних даних). Експерт визначив, що оскільки відстань від місця зіткнення у момент зміни напрямку руху велосипедистом менша, ніж мінімальна відстань, на якій знаходився водій у момент реакції на небезпеку з послідуючим гальмуванням, показання ОСОБА_8 є неґрунтовними. Крім того, експерт визначив, що з технічної точки зору, в наведених дорожніх умовах, при заданих вихідних даних (за умови віддалення автомобіля від велосипедиста на відстань 55,2 м), водій автомобіля, при швидкості руху 65,4…66,4 км/год, мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом, як шляхом застосування своєчасного термінового гальмування, так і шляхом виконання маневру безпечного об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху. До такого висновку експерт прийшов шляхом порівняння відстані, яка необхідна водію для зниження швидкості руху автомобіля до швидкості руху велосипедиста (40,9…41,4 м) з відстанню, на якій розташовувався автомобіль від велосипедиста в момент виникнення небезпеки для руху (55,2 м згідно з вихідними даними постанови від 19.05.2021). З технічної точки зору, в умовах місця пригоди, при заданому комплексі вихідних даних дії водіяавтомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , не відповідали технічним вимогам п. 12.3 ПДР України (т. 1 а.с. 182-188).
Згідно з протоколом огляду місця події від 29.01.2021, в м. Коростень у приміщенні центральної районної лікарні було оглянуто приміщення морозильної камери, в якій на каталці знаходився труп ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 209-211).
Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 стверджується, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Коростені Житомирської області (т. 1 а.с. 221).
Відповідно до висновку експерта № 34 від 04.05.2021, у період часу з 10 години 30.01.2021 по 04.05.2021 була проведена судово-медична експертиза трупа ОСОБА_11 , якою встановлено, що смерть ОСОБА_11 констатовано о 5 годині 25 хвилин 29.01.2021. Смерть настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння черепа, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, ускладнювалась забоєм та набуханням головного мозку. При дослідженні трупа виявлено наступні тілесні ушкодження: крововилив під м`які покриви голови з внутрішньої сторони по всьому периметру основи черепа за виключенням невеликої ділянки в лобній частині, темно-червоного кольору; перелом склепіння черепа, який проходить від проекції операційної ради до переду, проходить на середній шов і пересікає його, далі проходить в праву лобну ділянку, довжиною 15 см, з невеликим розродженням країв перелому; субдуральні крововиливи, які зливаються між собою по всій поверхні основи, обох півкуль та по базальній поверхні головного мозку за виключенням лівої скроневої ділянки, темно-червоного кольору з помірно чіткими межами. Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок дії твердих тупих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, вказаних у постанові, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті (т. 1 а.с. 215-217).
Також судом було досліджено докази, надані стороною захисту.
КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» листом від 14.07.2021 на адвокатський запит захисника обвинуваченого повідомив, що виїзд бригади ЕМД на ДТП 11.01.2021 здійснювався о 17 год. 04 хв. після повідомлення невідомої особи за тел. 0633495251 (т. 2 а.с. 11).
Головна астрономічна обсерваторія листом від 23.07.2021 на адвокатський запит захисника повідомила, що за розрахунками Астрономічного календаря за 2021 рік для пункту, що відповідає середині дороги Гранітне-Федорівка: час заходу сонця 11.01.2021 – 16 год. 20 хв., 08.04.2021 – 19 год. 47 хв.; час закінчення вечірніх присмерків 11.01.2021 – 17 год., 08.04.2021 – 20 год. 21 хв., тривалість вечірніх присмерків 11.01.2021 – 40 хв., 08.04.2021 – 38 хв. (т. 2 а.с. 13).
Житомирський обласний центр гідрометеорології листом від 21.07.2021 на адвокатський запит захисника повідомив про метеорологічні елементи та явища на автодорозі між н.п. Федорівка-Гранітне 08.04.2021 (т. 2 а.с. 15).
Департаментом регіонального розвитку Житомирської ОДА листом від 02.08.2021 на адвокатський запит захисника надано схему організації дорожнього руху ділянки дороги С061107 Україна-Вирва через Гранітне км 2+800 – км 7+900 (т. 2 а.с. 19-20, 45-48).
На замовлення захисника – адвоката ОСОБА_9 судовим експертом ОСОБА_22 було складено висновок експерта № 188/21 від 27.08.2021, згідно з яким швидкість руху автомобіля «Daewoo Nexia», д.р.н. НОМЕР_2 , перед зіткненням складала приблизно 66…68,7 км/год. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Nexia», д. р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом шляхом застосування екстреного гальмування. До таких висновків експерт прийшов шляхом порівняння відстані, яка необхідна водію автомобіля для зниження швидкості руху до швидкості руху велосипеда (розрахована експертом 44…44,6 м) та відстані, на якій знаходився автомобіль від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху (30-35 м - згідно з наданими адвокатом вихідними даними). За наведеного розрахунку водій автомобіля при швидкості руху 69 км/год не мав технічної можливості уникнути зіткнення, тому його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникнення даної ДТП (т. 2 а.с. 24-30).
Під час судового розгляду були здобуті наступні докази.
На виконання ухвали суду від 22.05.2023 про надання судового доручення (т. 2 а.с. 166-167), 12.03.2024 було проведено слідчі експерименти за участю свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 .
Згідно з протоколом слідчого експерименту, 12.03.2024 в період часу з 20 години по 21 годину 45 хвилин було проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , під час якого сторона захисту звернула увагу, що в зв`язку з тим, що на місці проведення слідчого експерименту не можливо встановити місце зіткнення, оскільки відсутній дорожній знак, до якого була здійснена прив`язка під час ОМДТП 11.01.2021, тому дані, здобуті під час експерименту, не будуть об`єктивними. Так під час експерименту було встановлено, що траєкторія руху автомобіля марки «Daewoo» моделі Nexia», д.р.н. НОМЕР_2 , та велосипеда марки «Ardis» моделі «Славутич» до моменту зіткнення автомобіля статиста склала 0,45 м від правих коліс до правого краю дороги - до дорожньої розмітки 1.1; 0,88 м - від лівих коліс до дорожньої розмітки 1.5. При цьому ОСОБА_8 вказав за допомогою велосипеда-статиста, що дистанція до велосипеда, який рухався попереду автомобіля у лівій смузі руху на відстані 0,80 м від коліс велосипеда до дорожньої розмітки 1.5, склала 37,10 м (відмічено на схемі № 1). У подальшому обвинувачений ОСОБА_8 показав на місце зіткнення з велосипедом, яке знаходиться у правій смузі руху відносно руху автомобіля, вказав зміни у напрямку руху велосипедиста, що відображено на схемі № 2 з розташуванням автомобіля статиста - 0,45 м від правих коліс автомобіля до дорожньої розмітки 1.1, 0,88 м - до дорожньої розмітки 1.5, місце зіткнення на відстані 0,90 м до краю дороги, дорожньої розмітки 1.1. Під час слідчого експерименту експериментально було встановлено, що велосипедист подолав 5,8 м - відстань від зміни руху до місця зіткнення - за час: Т.1 - 1,88 с, Т.2 - 1,84 с, Т.3 -1,93 с; дистанцію 10 м велосипедист-статист долав за Т.1 – 3,3 с; Т.2. - 3,8 с; Т.3 – 3,9 с, що відображено на схемі № 3 (т. 2 а.с. 21-230).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 12.03.2024 за участю свідка ОСОБА_12  при виїзді на місце проведення слідчого експерименту було виявлено відсутність дорожнього знака, до якого була здійснена прив`язка під час огляду місця ДТП, тому на час проведення слідчого експерименту встановити місце зіткнення не є можливим. З огляду на це, сторона захисту зауважила, що дані, які будуть здобуті під час експерименту, не будуть об`єктивними. Так, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 пояснив, що ДТП відбулася у темну пору, в той день він разом із ОСОБА_8 та іншим пасажиром - ОСОБА_13 на автомобілі марки «Nexia» їхали від с. Федорівка у напрямку смт Гранітне зі швидкістю приблизно 65-70 км/год. Опадів не було. Під час руху в автомобілі, свідок ОСОБА_12 виявив попереду автомобіля, у попутному напрямку, зліва, рух велосипедиста на відстані на відстані 0,90 м від дорожньої розмітки 1.5, що свідок вказав за допомогою велосипеда-статиста та що зафіксовано на схемі № 1. У подальшому свідок ОСОБА_12 пояснив та вказав, що з даного місця велосипед змінив свій напрямок руху праворуч, виїхавши з лівої на праву смуги руху, по якій рухався водій ОСОБА_8 , та де у подальшому відбулось зіткнення автомобіля передньою правою частиною із задньою частиною колеса велосипеда, на що на місці за допомогою транспортних засобів - статистів вказав свідок ОСОБА_12 , що відмічено на схемі № 1; автомобіль-статист «Nexia» за вказівкою свідка було розташовано на відстані 0,55 м від правих коліс автомобіля до правого краю смуги руху, 0, 85 м до лівого краю велосипедних коліс, а зіткнення відмічено на відстані 0,9 м до правого краю правої смуги руху. У подальшому, таким чином свідок ОСОБА_12 вказав на траєкторію руху велосипедиста, зміну напрямку його руху до місця наїзду, що склало 5,95 м. Для встановлення швидкості руху велосипедиста, велосипедист-статист здійснив три контрольні заїзди на дистанцію спочатку 10 м, що склалоТ.1 – 3,82 с; Т.2 – 3,61 с; Т.3 – 3,53 с; а дистанції 5,95 м велосипедист подолав за: Т.1 – 1,94 с; Т.2 – 1,81 с; Т. 3 – 1,96 с. Під час слідчої дії свідок ОСОБА_12 не зміг вказати точну дистанцію виявлення зміни напрямку руху велосипедиста, пояснив тим, що розмовляв під час руху з водієм ОСОБА_8 та пригода трапилась досить швидко у процесі руху (т. 2 а.с. 231-240).
Ухвалою суду від 10.06.2024 було призначено судову інженерно-транспортну експертизу дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (т. 3 а.с. 16-18).
На виконання ухвали суду судовим експертом Житомирського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_23 було складено висновок експерта № СЕ-19/106-24/10103-ІТ від 15.10.2024. З дослідницької частини висновку встановлено, що експертом здійснювалось визначення мінімально можливої відстані від місця наїзду, на якій міг знаходитись автомобіль «Daewoo Nexia» в момент початку реакції водія на небезпеку для руху, тобто мінімальна відстань від автомобіля, на якій велосипедист міг почати виконання маневру праворуч відносно свого напрямку руху. Для проведення розрахунків необхідна була відстань від початку утворення слідів гальмування до моменту наїзду на велосипедиста. Оскільки у наданих матеріалах справи відсутні об`єктивні відомості щодо даної відстані, то подальший розрахунок було проведено за критичними параметрами, які ставлять водія автомобіля у найгірше становище: прийнято, що наїзд автомобіля «Daewoo Nexia» на велосипедиста відбувся у місці початку утворення сліду зчосу на проїзній частині (позначення №1 на схемі). Отже, враховуючи зафіксоване розташування зчосу на проїзній частині та розташування слідів гальмування, відстань від початку утворення лівого сліду гальмування автомобіля «Daewoo Nexia» до місця наїзду на велосипедиста експертом була визначена рівною 24,05 м. Проведеним розрахунком встановлено, що мінімально можлива відстань від місця наїзду, на якій міг знаходитись автомобіль «Daewoo Nexia» в момент початку реакції водія на небезпеку для руху (в момент початку зміни напрямку руху велосипедиста) становить близько 35 м (35,4 ... 35,6 м). Відповідно до результатів, отриманих під час проведення слідчого експерименту від 12.03.2024 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 (враховуючи встановлений час існування небезпеки для руху), відстань на якій знаходився автомобіль «Daewoo Nexia» від місця наїзду на велосипедиста в момент виникнення небезпеки для руху становила 15,8... 18,0 м. Враховуючи те, що у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього зафіксовано наявність слідів гальмування автомобіля «Daewoo Nexia», найдовший з яких довжино 24,6 м, а відстань від початку утворення даного сліду до місця наїзду на велосипедиста (визначеного по критичним параметрам) становить 24,05 м, то необхідно зазначити, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно часу руху велосипедиста з моменту зміни його руху до місця зіткнення є неґрунтовними, оскільки отримані розрахунки вказують на те, що автомобіль відповідно до заданого часу повинен був перебувати на відстані від місця наїзду не більш ніж 15,8... 18,0 м. Отже покази обвинуваченого ОСОБА_8 в частині часу існування небезпеки для руху (1,84...1,93 c) є неґрунтовними та не можуть бути прийняті експертом для проведення подальших розрахунків. Але при цьому необхідно зазначити, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 у частині відстані, на якій знаходився автомобіль «Daewoo Nexia» від велосипедиста в момент зміни останнім свого напрямку руху (37,1 м), можуть бути ґрунтовними, оскільки така відстань не є меншою, ніж мінімальна відстань на якій міг знаходитись автомобіль «Daewoo Nexia» в момент початку реакції водія на небезпеку (35,4...35,6 м). Тому дану відстань можливо прийняти для проведення подальших розрахунків. Покази свідка ОСОБА_12 стосовно часу руху велосипедиста з моменту зміни його руху до місця зіткнення є неґрунтовними, оскільки отримані розрахунки вказують на те, що автомобіль відповідно до заданого часу повинен був перебувати на відстані від місця наїзду не більше, ніж 15,4... 18,6 м. Тоді як у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього зафіксовано наявність слідів гальмування автомобіля «Daewoo Nexia», найдовший з яких довжиною 24,6 м, а відстань від початку утворення даного сліду до місця наїзду на велосипедиста (визначено по критичним параметрам) становить 24,05 м. Отже покази свідка ОСОБА_12 в частині часу існування небезпеки для руху (1,81...1,96 c) є неґрунтовними та не можуть бути прийняті експертом для проведення подальших розрахунків. Відстань, на якій знаходився автомобіль «Daewoo Nexia» від велосипедиста в момент зміни останнім свого напрямку руху, свідок ОСОБА_12 вказати не зміг.
Експертом проведений розрахунок відстані, яка необхідна водію автомобіля «Daewoo Nexia» ОСОБА_8 для зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипедиста, та визначив, що вона становить 40,9...41,4 м. Отже, як випливає з проведеного розрахунку, відстань, на якій знаходився автомобіль «Daewoo Nexіа» від місця наїзду у момент виникнення йому небезпеки для руху (Sa = 37,1 м згідно з даними слідчого експерименту від 12.03.2024), менша за відстань, якої було б достатньо водію ОСОБА_8 для зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипедиста у заданій ДТС (S = 40,9...41,4 м), тому водій автомобіля «Daewoo Nexia» ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста, шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Технічна можливість запобігти наїзду на велосипедиста шляхом застосування маневру безпечного об`їзду, в даному випадку не визначалась, тому що застосувати маневр об`їзду для запобігання дорожньо-транспортної пригоди можна рекомендувати лише для об`їзду нерухомої перешкоди, а якщо виникає небезпека для руху, то у відповідності до п.12.3 Правил дорожнього руху України, необхідно застосувати гальмування, бо рухома перешкода, у будь-який момент часу може змінити напрямок і темп свого руху, або зупинитись.
У заданому варіанті розвитку ДТС для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля «Daewoo Nexia» ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 1.10 «Дорожні умови» та «Дорожня обстановка», 12.2, 12.3, 12.6 (г) та 12.9 (6) ПДР, а велосипедист ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 6.2, 6.4, 6.6 (а), 6.7, 10.1 та 11.14 ПДР.
Відповідно до параметрів, встановлених в результаті проведеного слідчого експерименту від 12.03.2024 за участі обвинуваченого ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 219-230), оскільки водій автомобіля «Daewoo Nexia» ОСОБА_8 із заданого моменту виникнення небезпеки для руху не має технічної можливості уникнути даної ДТП, то з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події, є невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_11 , технічним вимогам п. 10.1 ПДР (т. 3 а.с. 38-51).
Ухвалою суду від 23.04.2025 було надано судове доручення органу досудового розслідування встановити місце, де станом на 11.01.2021 на автодорозі між населеними пунктами Федорівка та Гранітне Коростенського району Житомирської області були встановлені дорожні знаки 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», до якого здійснено прив`язку місця ДТП за участю водія ОСОБА_8 та велосипедиста ОСОБА_11 , що зафіксовано у протоколі огляду місця ДТП від 11.01.2021 (т. 3 а.с. 103).
На виконання ухвали суду було надано схеми організації дорожнього руху автодороги С061107 Українка – Вирва через Гранітне на ділянці від км 2+800 до км 7+900 (від селища Гранітне до с. Федорівка), при дослідженні яких судом виявлено відсутність на схемах дорожніх знаків у комбінації 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», які зафіксовані на фототаблицях до протоколу огляду місця ДТП від 11.01.2021, до яких було здійснено прив`язку місця зіткнення (т. 3 а.с. 109-116).
Ухвалою суду від 17.06.2025 було надано судове доручення органу досудового розслідування провести огляд місцевості – ділянки автомобільної дороги С-061107 Українка-Вирва, між селом Федорівка та селищем Гранітне Коростенського району Житомирської області, з метою встановлення місцезнаходження дорожніх знаків 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», до яких було здійснено прив`язку місця ДТП за участю водія ОСОБА_8 та велосипедиста ОСОБА_11 , що зафіксовано у протоколі огляду місця ДТП від 11.01.2021 (т. 3 а.с. 126).
На виконання ухвали суду, складено протоколи огляду місця події від 10 та 11 вересня 2025 року.
Так, 10.09.2025 огляд проводився із залученням спеціаліста Департаменту регіонального розвитку Житомирської ОДА ОСОБА_24 , під час якого було візуально обстежено праву частину узбіччя автодороги в напрямку від с. Федорівка до с-ща Гранітне, де на відстані 1,5 м від правого краю проїзної частини дороги правої смуги руху виявлена виямка, де зі слів спеціаліста, могли бути розташовані дорожні знаки 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год». Дана виямка знаходиться на відстані 136 м від дорожнього знака 5.64 на червоному фоні, що при в`їзді у с-ще Гранітне Коростенського району (т. 3 а.с. 162-167).
Згідно з протоколом огляду від 11.09.2025, огляд ділянки дороги проводився за участю захисника обвинуваченого та спеціаліста-криміналіста. Під час огляду ділянки дороги (починаючи від лісової дороги, яка праворуч - з`їзд на просіку, де розташований квартальний стовпчик з позначками 31 та 37, та ліворуч газорозподілювач) протяжністю 280 м, до з`їзду з головної дороги та її заокруглення праворуч, будь яких дорожніх знаків, зокрема 3.29 та 1.1, не виявлено (т. 3 а.с. 162-172). 
З метою роз`яснення висновків у судове засідання викликались судові експерти.
У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_22  надав роз`яснення щодо висновку № 188/21 від 27.08.2021 та пояснив, що має професійний досвід з 2012 року та свідоцтво судового експерта. На звернення адвоката ОСОБА_9 проводив експертне дослідження за матеріалами, які були надані на електронному носії, зокрема, в його розпорядження були надані матеріали кримінального провадження, пояснення ОСОБА_8 , протоколи слідчих експериментів. Пояснення водія були надані у письмовій формі адвокату. Швидкість автомобіля визначалась по методиці з врахуванням даних огляду місця події, де зафіксовано гальмівний шлях. Для розрахунків швидкість велосипедиста брав рівною 10 км/год, яка була в матеріалах провадження. Не пам`ятає, чи знайомився з висновками інших експертів та чи була різниця між поясненнями ОСОБА_8 , наданими адвокату, та тими, що містились в матеріалах справи.
Судовий експерт ОСОБА_21 , викликаний для роз`яснення висновку експерта № СЕ-19/106-21/5262-ІТ від 24.05.2021, пояснив, що для проведення експертного дослідження ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, особисту участь у проведенні слідчого експерименту не брав. При дослідженні керувався вихідними даними, які були вказані слідчим у постанові про призначення експертизи. Вихідні дані перевірялись на відповідність іншим матеріалам кримінального провадження, ніяких суперечностей він не встановив. Швидкість автомобіля бралась із вихідних даних постанови слідчого, в якій було посилання на те, що швидкість визначена іншим висновком експерта. Показання ОСОБА_8 в частині моменту зміни напрямку руху велосипедиста були визнані неґрунтовними на підставі проведених розрахунків, які зазначені у дослідницькій частині висновку. Ці розрахунки проведені на підставі вихідних даних, що здобуті під час слідчого експерименту. Розрахунками встановлено, що відстань видимості велосипедиста була достатньою для зниження водієм швидкості руху автомобіля до швидкості руху велосипедиста. Судовий експерт зазначив, що такі величини, як виявлення силуету велосипедиста з позиції № 3 на відстані 55,2 м та наїзд на велосипедиста відбувся на 13 м гальмування автомобіля, він взяв із вихідних даних, зазначених у постанові слідчого, а не з протоколу слідчого експерименту, хоча й вказав у висновку, що вони були встановлені під час слідчого експерименту. В той же час звідки взяв такі дані слідчий, експерту невідомо. Момент виникнення небезпеки для водія, на думку експерта, виникає у темну пору доби при попутньому русі транспортного засобу та велосипеда – з моменту виявлення водієм велосипедиста, якщо відсутні інші параметри. Інші варіанти не перевірялись, оскільки показання водія про момент зміни напрямку руху велосипедистом були визнані не ґрунтовними. Дослідження категорично стверджує тільки те, що зміна напрямку руху велосипедистом саме в той момент, на який вказав ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, є неґрунтовним, але не заперечує можливості зміни напрямку руху велосипедистом при інших параметрах. Небезпека для руху автомобіля виникає з моменту об`єктивної видимості велосипедиста, яка згідно з вихідними даними постанови слідчого становить 55,2 м. Судовий експерт зауважив, що він самостійно не визначав вихідні дані для проведення експертизи, а брав до розрахунків ті, що визначив слідчий у постанові про призначення експертизи; чому дані, зазначені у постанові слідчого, не відповідають матеріалам кримінального провадження, судовому експерту не відомо. Висновки експерта залежать від даних, які йому надані для розрахунків.
Судовий експерт ОСОБА_23  при роз`ясненні висновку експерта № СЕ-19/106-24/10103-ІТ від 15.10.2024 пояснив, що в його розпорядження були надані всі матеріали кримінального провадження, невідповідності вихідних даних, визначених в ухвалі суду, які б суперечили матеріалам, не було. Неґрунтовними з технічної точки зору є показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо часу існування небезпеки для руху, в іншій частині його показання (відстань, на якій знаходився велосипед під час зміни напрямку руху), надані під час слідчого експерименту від 12.03.2024, визнані ґрунтовними та взяті до розрахунку. Неґрунтовними в частині часу існування небезпеки показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 визнані тому, що по часу, який вказували дані учасники під час слідчих експериментів, віддалення автомобіля в момент виявлення небезпеки для руху повинно було становити 15,8-18 м, що суперечило фактичній слідовій інформації, зафіксованій у протоколі огляду місця події в частині довжини слідів гальмування. Ці показання до подальших розрахунків не брались. В той же час розрахунки проводились з урахуванням вихідних даних, які були зафіксовані під час слідчого експерименту за участю обвинуваченого, відповідальність за достовірність яких несе особа, яка проводила вказаний слідчий експеримент. Оскільки місце наїзду від початку слідів гальмування у вихідних даних ухвали суду зазначено не було, оскільки не встановлено під слідчого експерименту від 12.03.2024, тому для обрахунку були взяті критичні параметри, найгірші для водія. Контакт між автомобілем та велосипедом, швидше за все, відбувся на меншій відстані, ніж взято до обрахунку, але цього встановлено не було, тому бралася найбільша можлива відстань з огляду на слідову інформацію, зафіксовану у протоколі ОМП. Це поставило водія у найгірше становище, оскільки чим менша відстань від початку слідів гальмування до моменту наїзду, тим менша ймовірність наявності у водія технічної можливості уникнути наїзду. В даному випадку до обрахунку було взято найбільшу відстань від початку слідів гальмування до місця зчосу, але все рівно встановлено, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста шляхом зниження швидкості руху до швидкості руху велосипеда. Експерт зазначив, що за умови руху транспортного засобу у своїй полосі руху, а велосипедиста у попутному напрямку, але у зустрічній смузі руху, небезпека для водія не виникатиме навіть при видимості велосипедиста за 200 м, при умові, що велосипедист не змінює в цей час напрямку руху. Небезпека для водія виникатиме лише тоді, коли велосипедист змінює напрямок руху в напрямку смуги руху водія, оскільки він починає зменшувати безпечний інтервал між транспортними засобами. Поведінка учасника дорожнього руху залежить від психо-фізичних властивостей, при розрахунку в цьому випадку враховується мінімальний час реакції водія. Взаємне розташування транспортних засобів під час контакту, що визначено висновком транспортно-трасологічної експертизи, було враховано та не суперечить результатам досліджень. Маневр об`їзду згідно з ПДР України не застосовний при виникненні небезпеки для руху, тобто, коли є рухомий, маневруючий об`єкт, такий як велосипед. Об`їзд може бути виключно у разі наявності перешкоди – нерухомого об`єкта або об`єкт, який рухається у попутному напрямку без змін у русі (без маневрування).
ІV. Допустимість та належність досліджених доказів.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про визнання доказів на неналежними та недопустимими.
При вирішенні клопотання суд враховує наступне.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. 
Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України). 
Таким чином, допустимість доказів – це їх придатність для використання за ознакою дотримання процесуальної форми здобуття, а придатність доказу для використання за ознакою змісту є належністю доказу.
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
При цьому суд враховує, що критеріями дотримання законного порядку здобуття доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Так, захисник зауважує, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.01.2021 має ряд недоліків, зокрема, в графі «координати місця пригоди» вказано: «виявлено на місці пригоди», однак самі координати не вказані. Не зазначено місце пригоди (зіткнення) і в схемі, долученій до даного протоколу; до протоколу внесена недостовірна інформація про те, що місце пригоди знаходиться «у зоні дії дорожніх знаків встановлених по ходу огляду: дорожній знак «50» та «поворот праворуч»; в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 прив`язка місця ДТП виконана не до сталих орієнтирів, а до дорожніх знаків. Крім того, до огляду місця події в якості понятих були залучені пасажири автомобіля-учасника ДТП, які, на переконання захисника, є заінтересованими у кримінальному провадженні особами.
Оцінюючи доводи сторони захисту по вказаним вище критеріям, суд зауважує, що захисником не вказано, а судом не встановлено порушення процесуального порядку проведення огляду місця ДТП, оскільки слідча дія була проведена належним суб`єктом - слідчим, її результати оформлені у належній процесуальній формі – протоколі, схемі та фототаблицях. 
Не вбачає суд і порушень процесуального закону у частині залучення пасажирів автомобіля-учасника ДТП до участі у огляді місця події у якості понятих, з огляду на те, що на момент проведення слідчої дії не було даних, що вказані особи є потерпілими від пригоди, є родичами учасників ДТП – ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , або ж працівниками правоохоронних органів. Особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження — це учасники, чиї права, свободи або законні інтереси безпосередньо зачіпаються під час розслідування та судового розгляду. Вони можуть виступати на боці обвинувачення, захисту або представляти власні інтереси. Як на момент проведення огляду та досудового розслідування, так і на час судового розгляду, не було встановлено, що кримінальне провадження будь яким чином впливало чи вплине на права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
В той же час суд погоджується з доводами захисника, що протокол огляду місця ДТП від 11.01.2021 в частині, що вказує та те, що місце пригоди знаходиться «у зоні дії дорожніх знаків встановлених по ходу огляду: дорожній знак «50» та «поворот праворуч»» містить недостовірну інформацію, яка суперечить фототаблицям та схемі, що додані до протоколу, з яких, а також з показань свідків та обвинуваченого встановлено, що дорожні знаки 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» знаходяться на відстані 33,4 м від велосипеда та 41,6 м від автомобіля, по напрямку руху - попереду, що унеможливлює їх дію в місці ДТП. З огляду на вказане, в цій частині протокол огляду місця ДТП від 11.01.2021 суд визнає неналежним доказом, в той же час зауважує, що вказані недостовірні дані не були враховані в жодному з інших доказів, відтак не здійснили негативний вплив на встановлення істини у кримінальному провадженні.
Також слушним є зауваження захисника про те, що в протоколі ОМДТП не зафіксовані точні координати місця ДТП, а огляд місця події слідчим проведено бездотримання існуючих методів та тактик щодо прив`язки місця ДТП до сталих орієнтирів. Позаяк такі порушення не вплинули на достовірність слідової інформації на час її фіксації – 11.01.2021. Однак неналежна ретельність та якість проведення слідчої дії в частині чіткої фіксації місця ДТП в подальшому негативно вплинуло на встановлення істини у кримінальному провадженні, про що зазначено у висновку експерта № СЕ-19/106-24/10103-ІТ від 15.10.2024 та наголошено судовим експертом ОСОБА_23 під час роз`яснення такого висновку у судовому засіданні 11.03.2025.
На підставі викладено, суд приходить до висновку, що підстав для визнання протоколу огляду місця ДТП від 11.01.2021 недопустимим доказом, судом не встановлено; неналежність даного доказу в частині, яка вказана вище, не вплинула на кримінальне провадження.
Також захисник просив визнати недопустимим доказом протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 12.01.2021, фактичні дані якого були покладені в основу вихідних даних постанови від 19.05.2021 про призначення судової автотехнічної експертизи та були враховані при складенні № СЕ-19/106-21/5262-ІТ від 24.05.2021, з огляду на те, що, на думку сторони захисту, такий допит був проведений 11.01.2021, до внесення відомостей в ЄРДР. Як на підтвердження такої позиції, захисник зазначає, що у протоколі зафіксовані показання ОСОБА_8 щодо обставин ДПТ наступного змісту: «Так сьогодні вранці я…». 
З досліджених доказів судом встановлено, що подія ДТП мала місце 11.01.2021 близько 17 години, відомості в ЄРДР були внесені о 08 годині 34 хвилини 12.01.2021.
Допит свідка ОСОБА_8 , згідно з протоколом, проведений з 08 год 40 хв. по 09 год 20 хв. 12.01.2024, тобто після внесення відомостей в ЄРДР. В протоколі ОСОБА_8 власноручно вказано, що «протокол записаний вірно і мною прочитаний», будь яких зауважень в протоколі не вказано, дата та час складення протоколу виправленням не піддавались, відтак підстав вважати, що протокол було складено в іншу дату та час, ніж ті, що зафіксовані у ньому, у суду немає (т. 2 а.с. 40-42). Слідчий зафіксував показання ОСОБА_8 від першої особи, так як було повідомлено останнім, тому вказівка на те, що у показаннях зазначено: «Так сьогодні вранці я…», жодним чином не свідчать недостовірність дати допиту.
Таким чином, відсутні підстави вважати протокол допиту свідка ОСОБА_8 неналежним та недопустимим доказом.
Сторона захисту просила визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021 з тих підстав, що:
1) слідчий експеримент було проведено з ОСОБА_8 в статусі свідка, а в подальшому він набув статусу підозрюваного та обвинуваченого;
2) під час його проведення не перевірялись дані, які були зафіксовані в показаннях ОСОБА_8 , а визначались дані на розсуд слідчого;
3) експеримент проводився в світлу пору доби;
4) в схемі № 2 до протоколу слідчого експерименту внесено дані «З позиції №3 виявлено силует велосипедиста, відстань 55,2 м», які не відображені в тексті протоколу та є сумнівними щодо їх походження.
Вирішуючи клопотання в цій частині, суд враховує, що норма п. 1 ч.3 ст. 87 КПК України вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод (постанова ВС від 18.05.2021 у справі № 162/512/16-к).
Судом не встановлено, що на час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 у квітні 2021 року існували дані, що його буде визнано підозрюваним, відтак з цієї підстави визнанню недопустимим протокол слідчого експерименту не підлягає.
Неспроможними є доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021 слід визнати недопустимим, оскільки такий експеримент було проведено фактично у світлу пору доби, що у свою чергу не відповідає тій дорожній обстановці, яка мала місце 11.01.2021. 
Суд наголошує, що допустимість доказів – це їх придатність для використання у кримінальному процесі за ознакою форми, тоді, як придатність доказу для використання за ознакою змісту є належністю доказу. 
Слідчий експеримент було проведено належним суб`єктом, оформлений у належній процесуальній формі, відтак формально було дотримано процесуального порядку збирання даного виду доказу.
В той же час під час судового розгляду судом дійсно встановлено дефект змісту такого доказу, зокрема, частина слідчого експерименту проводилась у час доби, яка не відповідала умовам ДТП, у зв`язку з чим результати слідчого експерименту, де було проведено заміри розташування учасників ДТП на момент виявлення ОСОБА_8 велосипедиста є сумнівними, у зв`язку з чим судом надавалось судове доручення на проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 . 
Суд також погоджується із стороною захисту в тому, що є сумнівним щодо походження запису в схемі № 2 до протоколу слідчого експерименту «З позиції №3 виявлено силует велосипедиста, відстань 55,2 м» (т. 1 а.с. 174), оскільки всі дії і заміри, які записані в протоколі, відображені у схемах, а вказаний запис міститься виключно у схемі № 2, посилання на те, що такий замір проводився, у протоколі не зафіксовано.
В той же час судом встановлено, що заміри видимості елементів дороги (44,9 м) та повної видимості велосипедиста (39,1 м) були проведені у темну пору доби, що підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які залучались до участі в слідчій дії в якості понятих.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021 судом не встановлено. 
З врахуванням викладено, суд вважає, що дані схеми №2 до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021 в частині відстані виявлення силуету велосипедиста - 55,2 м, слід визнати неналежними, оскільки сумнівність їх походження не спростована іншими доказами. 
Також захисник просив визнати недопустимим доказом № СЕ-19/106-21/5262-ІТ від 24.05.2021, застосувавши концепцію «плодів отруйного дерева», як похідного доказу від протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 12.01.2021 та протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021. Із викладеного вище аналізу, суд не знайшов підстав для визнання недопустимими протоколу допиту та протоколу слідчого експерименту, відтак перевіряти висновок експерта за критеріями допустимості також немає підстав.
В той же час необхідно провести детальний аналіз вказаного висновку експерта за критерієм належності через призму вихідних даних, які були надані судовому експертові у постанові заступника начальника СВ ВП №1 Коростенського РУП ОСОБА_14 від 19.05.2021 про призначення та доручення виконання додаткової автотехнічної експертизи.
Як зазначено вище, судовий експерт визнав показання водія автомобіля ОСОБА_8 щодо початку зміни напрямку руху велосипедиста, з технічної точки зору, не ґрунтовними. При цьому, для розрахунку, серед іншого, експертом була взята величина – відстань від початку гальмування до місця зіткнення 13 м, відповідно до заданих вихідних даних у постанові про призначення експертизи від 19.05.2021, яка нібито (за формулюванням постанови) була визначена під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021. Однак, з дослідженого судом протоколу слідчого експерименту від 08.04.2021 та схем до нього, не було встановлено, що такий параметр визначався під час слідчого експерименту, позаяк ні в протоколі, ні у схемах він не зафіксований. Більше того, така величина прямо суперечить висновку експерта № СЕ-19/106-21/506-ІТ від 12.02.2021, яким встановлено, що місце наїзду автомобіля на велосипедиста знаходиться на смузі руху автомобіля по ширині проїзної частини – в межах зафіксованих слідів гальмування, перед, у поздовжньому напрямку, розташуванням сліду зчосу на проїзній частині (позначення №1 на схемі), більш точніше вказати розташування місця наїзду не представляється можливим по причині відсутності характерної слідової інформації за якою можливо б було прийти до категоричного висновку (т. 1 а.с. 144-161). 
Також критично суд оцінює взятий для дослідження момент виникнення небезпеки для руху водія автомобіля, який у постанові, а, відповідно, й у висновку експерта, взятий як момент об`єктивної видимості велосипедиста.
При цьому у постанові не вказана чітка величина у цифровому визначені об`єктивної видимості велосипедиста, а лише зазначено «з моменту об`єктивної видимості велосипедиста». 
У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_21 зауважив, що він взяв за рівність, що об`єктивна видимість велосипедиста становить 55,2 м, що, за умовами постанови про призначення експертизи, є відстанню виявлення силуету велосипедиста, тоді як у протоколі слідчого експерименту такий параметр не вказано взагалі, натомість визначено, що повна видимість велосипедиста складає 39,1 м.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху небезпека для руху - це зміна дорожньої обстановки, у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її, або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість. 
Як роз`яснив у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_23 , за умови руху транспортного засобу у своїй полосі руху, а велосипедиста у попутному напрямку, але у зустрічній смузі руху, небезпека для водія не виникатиме навіть при видимості велосипедиста за 200 м, при умові, що велосипедист не змінює в цей час напрямку руху.
На підставі викладено, суд вважає, що висновок експерта № СЕ-19/106-21/5262-ІТ від 24.05.2021 є неналежним доказом для доведення винуватості ОСОБА_8 , оскільки він складений на основі даних, частина з яких має сумнівне походження та визнана судом неналежними (дані схеми №2 до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 08.04.2021 в частині відстані виявлення силуету велосипедиста - 55,2 м), інші - (відстань від початку гальмування до місця зіткнення 13 м) взагалі є надуманими, момент виникнення небезпеки відрізняється від з нормативно визначеного та його трактування не є однозначним.
V. Мотиви ухвалення вироку
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За час судового розгляду судом були створені всі необхідні умови для своєчасної реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.
Суд, надаючи оцінку дослідженим доказам з врахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди та повного невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_25 , бере до уваги наступне.
Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.
Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: 
діяння (дія або бездіяльність); 
обстановку; 
суспільно - небезпечні наслідки (в межах даного кримінального провадження – смерть потерпілого); 
причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно-небезпечним наслідком.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 
1) вчиненні дій, заборонених правилами дорожнього руху; 
2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені у статті 286 КК України.
Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: 
а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК України; 
б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.
ВП ВС у постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 акцентувала увагу на тому, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
Відповідно до п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками. 
При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху, що також може виключити відповідальність водія.
Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. 
З обставин, встановлених судом, слідує, що 11.01.2021 близько 17 години на автодорозі між населеними пунктами Федорівка та Гранітне Коростенського району Житомирської області під час керування автомобілем марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в напрямку смт Гранітне, у темну пору доби при задовільних погодних умовах, ОСОБА_8 виявив велосипедиста, який рухався у попутному напрямку, але по зустрічній смузі руху. Продовжуючи рух зі швидкістю 65,4…66, 4 км/год, яка була дозволеною (90 км/год) та безпечною в тих дорожніх умовах (75…75,9 км/год), ОСОБА_8 виявив, як велосипедист ОСОБА_11 , раптово, в порушення вимог пунктів 6.2, 6.4, 6.6 а, 6.7, 10.1, 11.14 ПДР України, змінив напрямок руху праворуч – на смугу руху автомобіля. В момент зміни напрямку руху велосипедистом, мінімально можлива відстань від місця наїзду, на якій міг знаходитись автомобіль «Daewoo Nexia» в момент початку реакції водія на небезпеку для руху становила близько 35 м (35,4 ... 35,6 м). Розпочавши екстрене гальмування, водій ОСОБА_8 не зміг уникнути зіткнення з велосипедистом, оскільки для зниження швидкості автомобіля до швидкості руху велосипедиста необхідна була відстань 40,9...41,4 м, яка була більшою, ніж та, на якій перебував автомобіль у момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля ОСОБА_8 . Таким чином, водій автомобіля «Daewoo Nexia» ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 , шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події, є невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_11 технічним вимогам п. 10.1 ПДР України.
Суд наголошує, що протягом судового провадження сприяв учасникам та вживав усіх заходів для всебічного, об`єктивного встановлення істини у кримінальному провадженні. В той же час, як вказано вище, порушення, допущені органом досудового розслідування при фіксації слідової інформації під час огляду місця ДТП 11.01.2021, негативно вплинули на кримінальне провадження, оскільки позбавили можливості визначити фундаментальний параметр – місце зіткнення, і можливості встановлення такого місця під час судового розгляду були вичерпані.
З огляду на те, що ні в протоколі огляду місця ДТП, ні в інших джерелах доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, у тому числі й висновках експертів, не встановлене місце наїзду транспортного засобу на велосипедиста, і можливість здобуття додаткових даних фактично втрачена, суд обґрунтовано вважав, що законні підстави для задоволення клопотання прокурора та призначення комплексної судової експертизи відсутні.
Доводи сторони обвинувачення щодо неврахування даних слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , що проведений 12.03.2024 на виконання судового доручення, як таких, що є неґрунтовними, суд відкидає та наголошує, що вказана слідча дія була проведена органом досудового розслідування, контроль за її проведенням було покладено на процесуального прокурора, відтак вся повнота достовірності та якості проведених дій та встановлених результатів, лежить виключно на стороні обвинувачення. Сторона обвинувачення не наводить підстав, за яких вказаний доказ має бути визнаний неналежним чи недопустимим.
Також суд зауважує, що позиція ОСОБА_8 щодо розвитку події ДТП була послідовною протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду. Такі ж обставини ДТП були підтверджені свідками обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як очевидцями події. 
Визнання показань обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 технічно неґрунтовними в частині визначення часу існування небезпеки, не може прийматись як цілковита неґрунтовність їхніх показань щодо обставин розвитку аварійної ситуації, адже сприйняття часу є суб`єктивним фактором, який в умовах аварії, може бути ускладненим, тоді як експертним шляхом встановлено ґрунтовність показань обвинуваченого в частині відстані виникнення небезпеки для його руху.
Як визначають ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст.62 Конституції України та положення ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим.
Такі постулати знайшли відображення і у нормах національного законодавства, так відповідно до положень ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.
При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Зміст принципу «доведення вини поза розумним сумнівом», хоч і не закріплений законодавчо, але відображений в усталеній судовій практиці як Європейського суду з прав людини, так і Верховного Суду. ЄСПЛ визначає, що при оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». У своїх рішеннях Верховний Суд вказує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.
Отже, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд з дотриманням положень ст.337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 має бути визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України – у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, та виправданий.
VІ. Інші процесуальні питання, які вирішує суд при ухваленні вироку
Згідно з ч 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Таким чином, цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 , цивільних позивачів ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , слід залишити без розгляду.
Процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню, а питання речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України – у зв`язку з недоведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, та виправдати.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 15.01.2021, скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику ВП №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області – повернути власнику, ОСОБА_8 ; велосипед «Ardis Славутич», який зберігається у ВП №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області, - передати потерпілій ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати на залучення експертів, які у даному кримінальному провадженні становлять 8621 гривня 46 копійок, у повному обсязі віднести на рахунок держави.
Цивільні позови: ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_15 до ОСОБА_8 , третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_26 до ОСОБА_8 , третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Уча сники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя	  	ОСОБА_1