КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 753/13346/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7537/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Фінагеєва В.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кравчук Ю.В.,-

встановив:

У липні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 99193507 від 22 березня 2021 року у розмірі 18 387 грн 12 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Профіль» та відповідачем укладено кредитний договір № 99193507, за яким товариство надало позичальнику кредит у розмірі 13 965 грн 60 коп. на споживчі потреби з фіксованою процентної ставкою у розмірі 0, 0001 % річних.
21 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Профіль» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором 99193507 від 22 березня 2021 року.
ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2024 року названий позов задоволено.
Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за договором  № 99193507 від 22 березня 2021 року у розмірі 18 387 грн 12 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» сплачений судовий збір у розмірі  2 422 грн 40 коп.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2025 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 753/13346/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2024 року, ухваленого у цивільній справі № 753/13346/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 30 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обгрунтованості. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості за укладеним кредитним договором.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що 20 березня 2021 року ОСОБА_1 підписано анкету № 99193507, згідно якої: сума кредиту 13 196 грн 00 коп., початковий внесок за товар - 500 грн 00 коп., період із 20 березня 2021 року по 21 березня 2022 року.
22 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Профіль» та відповідачем укладено кредитний договір № 99193507, за яким товариство надало позичальнику кредит у розмірі 13 965 грн 60 коп. на споживчі потреби з фіксованою процентної ставкою у розмірі 0, 0001 % річних. Термін повернення коштів - 21 березня 2022 року.
21 грудня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 99193507 на підставі договору факторингу № 21122021.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначило, що  ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 18 387 грн 12 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 800 грн 88 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 5 586 грн 24 коп.
Частиною 1 статті 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
До матеріалів справи долучено копію анкети № 99193507 та паспорту споживчого кредиту, які підписані особисто позичальником ОСОБА_1 .
При укладенні вказаного кредитного договору ОСОБА_1 повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені у разі отримання кредиту та щодо розміру відсотків, які відповідач зобов`язаний буде повернути.
На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.
Зміст кредитного договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності кредитних правовідносин між кредитором та відповідачем.
Позивачем належним чином доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, а саме: копією квитанції від 20 березня 2021 року на суму 13 196 грн 00 коп.
Посилання відповідача на недоведеність підписання кредитного договору відповідачем колегія суддів відхиляє, оскільки доказів того, що персональні дані  ОСОБА_1  (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків) були використані ТОВ «ФК «Профіль» для укладення кредитного договору від його імені, позичальником не надано. 
Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 99193507 від 22 березня 2021 року у розмірі 18 387 грн 12 коп. є правильним.
Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 відсутній кваліфікований електронний підпис, колегія суддів оцінює критично, оскільки анкету № 99193507 та паспорт споживчого кредиту відповідач підписав особисто.
Застосований кредитором підхід при складанні розрахунку заборгованості та нарахування відсотків за користування кредитом не суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Розрахунокзаборгованості за основою сумою та заборгованості за прострочених відсотках, наданий позивачем,відповідає умовам кредитного договору та  ОСОБА_1  не спростований.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано банківської виписки по рахунку для підтвердження факту надання кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, оскільки первісний кредитор ТОВ «ФК «Профіль» є фінансовою, а не банківською установою. Враховуючи положення Закону України «Про платіжні послуги», долучена копія квитанції є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
Згідно умов укладеного кредитного договору, грошові кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок магазину-партнера ТОВ «Соната-Альянс». Надана позивачем копія квитанції містить інформацію про перерахування коштів на загальну суму 13 196 грн 00 коп. на рахунок ТОВ «Соната-Альянс».
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви представником ТОВ «Діджи Фінанс», колегія суддів вважає, що судом обгрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та вірно застосував норми матеріального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 30 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 03 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

В.О. Фінагеєв