ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3367/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),
судді Дармін М.О., Андрейчук Л.В.
секретар судового засідання: Солодова І.М.
Представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 (повний текст рішення складено та підписано 21.10.2025, суддя Красота О.І.) у справі № 904/3367/25
за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради, м.Дніпро
до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова", м. Дніпро,
про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" і просить суд стягнути основний борг у розмірі 4 514 932,49 грн., пеню у розмірі 751 276,79 грн., 3% річних у розмірі 186 675,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 592 102,37 грн.В обґрунтування поданого позову зазначено, що договір відступлення укладено із порушенням; передано неіснуюче право; новий кредитор не має відповідного статусу; господарські операції мають ознаки системного факторингу без ліцензії. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання теплової енергії № 1553 (091553) від 07.07.2012 в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради основний борг у розмірі 4 514 932,49 грн., пеню у розмірі 337 485,58 грн., 3% річних у розмірі 186 675,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 592 102,37 грн., судовий збір у розмірі 35 017,97 грн.
В решті позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи умови п. 6.9 Договору, кінцевий строк оплати поставленої теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2025 року є таким, що настав. Відповідач не розрахувався з позивачем за поставлену теплову енергію за період з листопада 2022 року по березень 2025 року у розмірі 4 514 932,49 грн. Суд першої інстанцій, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, та позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 186 675,82 грн. та інфляційних втрат у розмірі 592 102,37 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за загальний період з 21.12.2022 по 06.06.2025 у розмірі 751 276,79 грн., господарський суд встановив, що з урахуванням приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", нарахування та стягнення пені у спірних правовідносинах підлягає за загальний період з 31.07.2023 по 06.06.2025 у розмірі 337 485,58 грн.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду, через систему "Електронний суд", представник Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 21.10.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 413 791,21 грн; ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 751 276.79 грн; стягнути з відповідача на користь позивача незадоволену суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39 983,46 грн та суму понесених судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 7 448,25 грн.
3. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що між сторонами укладено договір постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, а теплову енергію відповідач отримує саме як товар відповідно до приписів Закону України «Про теплопостачання», а не як житлово-комунальну послугу в порядку Закону України «Про житлово-комунальні послуги». А тому, на думку апелянта, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з якою на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, на відповідача в частині правовідносин, що виникли на підставі Договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, не розповсюджується.
4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відповідач вважає, що Господарський суд Дніпропетровської області на підставі наданих позивачем документів, надав належну оцінку по суті відносин, які виникли між сторонами по договору і тому підстави для скасування судового рішення по справі 904/4957/24 відсутні, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, судове рішення по справі 904/3367/25 залишити в силі та судові витрати по справі віднести на позивача.
6. Рух справи в суді апеляційної інстанції
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/3367/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/3367/25.
26.11.2025 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі №904/3367/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 01.04.2026 о 12 год. 00 хв.
15.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» представником Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради подано додаткові пояснення у справі № 904/3367/25. Посилаючись на право, передбачене статтею 42 ГПК України, позивач зазначив про необхідність надання додаткових пояснень щодо доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. На переконання позивача, заперечення зазначенні у відзиві на апеляційну скаргу не містять значимих доводів, які б спростовували аргументи, викладені у поданій апеляційній скарзі. Наведені твердження фактично зводяться до суб`єктивних припущень, перекручення змісту документів та виривання окремих фраз із контексту позовної заяви.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді, доповідача Чус О.В. у відпустці, розгляд апеляційної скарги у справі №904/3367/25, призначений на 01 квітня 2026 року не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.20206 розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі №904/3367/25 призначено у судовому засіданні на 06.05.2026 о 10:40 год.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 (у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М.) даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Андречук Л.В.
В судовому засіданні 06.05.2026 сторона позивача надала пояснення, інші учасники справи явку повноважних представників не забезпечили.
Згідно з ч. 3 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.
Частиною 2 ст. 281 ГПК України встановлено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал у порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Для об`єктивного, повного та всебічного вирішення спору, з метою надання можливості учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами ухвалою суду в судовому засіданні 06.05.2026 у справі № 904/3367/25 оголошено перерву до 02.06.2026 на 15:15 год.
В судовому засіданні 02.06.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, яке буде проголошено в судовому засіданні 17.06.2026 року о 14-00 годині.
17.06.2026 учасники справи наданим процесуальним правом не скористались та не забезпечили явку в судове засідання повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.
У судовому засіданні 17.06.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
7. Встановлені судом обставини справи
07.07.2012 між Комунальним підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської міської ради (далі - Теплопостачальне підприємство) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі - Споживач) укладено Договір про постачання теплової енергії № 1553 (далі - Договір).
За умовами п. 1.1 Договору основні терміни, що вживаються у Договорі, мають значення, яке визначене, зокрема Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно з п. 2.1 Договору Теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити Теплопостачальному підприємству її вартість за встановленими тарифами (цінами) в терміни і на умовах, передбачених Договором. 
Відповідно до п. 3.1 Договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах, визначених Додатком № 1 до Договору, для задоволення таких потреб:
- опалення – в опалювальний період (175 діб); 
- вентиляції – в опалювальний період (175 діб); 
- гарячого водопостачання – протягом року (350 діб);
- технологічних потреб – відповідно з виробничою програмою Споживача.
За умовами п. 3.2 Договору обсяг теплової енергії для потреб, визначений Додатком № 1, визначається розрахунковим способом з використанням «Норм та вказівок» і є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення Договору не в змозі передбачити. Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії наведено у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що фактично отриманий обсяг теплової енергії Споживачем від Теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, за формою, визначеною сторонами у Додатку № 3 до Договору.
Початок та кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування (п. 3.5 Договору).
Згідно з п. 4.2 Договору Споживач зобов`язується:
4.2.2 до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від Теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та, розглянувши останній, не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати і направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу Теплопостачального підприємства. У разі незгоди із зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, визначеним Теплопостачальним підприємством, обсягом поставленої теплової енергії, Споживач зобов`язаний надати на адресу Теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії, або з відповідним актом, про встановлення факту, складеного за участю Теплопостачального підприємства) у письмовому вигляді протягом 5 календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період. 
4.2.4 виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені умовами Договору. У термін не пізніше одного місяця з моменту закінчення опалювального періоду провести звіряння розрахунків з Теплопостачальним підприємством.
4.2.18 здійснити звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду. 
За умовами пп. 5.2.7 п. 5.2 Теплопостачальне підприємство зобов`язане здійснювати звіряння розрахунків на кінець/початок опалювального періоду. 
Відповідно до п. 6.2 Договору облік споживання теплової енергії Споживачем здійснюється за показниками комерційного приладу обліку, встановленого за адресою: вул. Робоча, 166; вул. Каверіна, 1 розрахунковим способом за адресою: вул. Робоча, 75; вул. Робоча, 81; вул. Робоча, 85.
Згідно з п. 6.7 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою, визначеною сторонами у Додатку №3 до Договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 Договору є підтвердженням відсутності претензій з боку Споживача в частині фактично отриманої теплової енергії.
За умовами п. 6.8 Договору Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити Теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80% від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням із вказаним періодом, за який він сплачується.
Відповідно до п. 6.9 Договору Споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.
Згідно з п. 6.10 Договору сторони, підписавши цей Договір, домовились, що факт отримання Споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання Теплопостачальним підприємством протягом п`яти календарних діб з моменту отримання підписаного Споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою для Теплопостачального підприємства вважати його підписаним з боку Споживача.
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що тариф (з ПДВ) для розрахунків за Договором складає:
Теплова енергія для потреб інших споживачів – 890,26 грн. за 1 Гкал (без ПДВ)
- 1068,31 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).
Про зміну тарифів Споживач повідомляється в порядку, визначеному п. 5.1.7, п. 5.2.3 Договору.
Відповідно до п. 9.4 Договору Споживач несе відповідальність за:
9.4.4 у разі прострочення Споживачем виконання грошового зобов`язання за Договором Споживач на вимогу Теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з п. 11.1 Договору цей Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 07.07.2015, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
За умовами п. 11.2 Договору у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору за один місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів), визначених у п. 11.1 Договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій за Договором необмежена.
Доказів визнання Договору недійсним у судовому порядку, його припинення до матеріалів справи сторонами не долучено. Отже, Договір був чинним протягом спірного періоду.
У 2018 році сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, в якій вони дійшли згоди змінити первісний номер Договору "№1553" на новий "№091553".
26.10.2018 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, якою вони внесли зміни до Додатку № 1 "Розрахунок обсягу теплової енергії" та відповідні зміни до Додатків №2, №3 до Договору, якими визначили обсяг і умови постачання теплової енергії до будівлі готелю "Південний", розташованого за адресою: м. Дніпро вул. Робоча, буд. 174. 
Позивач зазначає, що за місцем надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 174, було присвоєно особовий рахунок № 100586, на підставі листа Споживача (вх. № 375 від 21.01.2019).
Усі розрахунки вартості послуг з постачання теплової енергії здійснювались відповідно до тарифів, встановлених рішеннями Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1137 від 29.10.2021, № 6-24/9 від 24.09.2024.
У матеріалах справи наявні розпорядження Дніпровського міського голови про початок та закінчення опалювальних сезонів, а саме:
- від 01.11.2022 № 1-1/11-р "Про початок опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі";
- від 21.03.2023 № 1-21/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі";
- від 08.11.2023 № 13-8/11-р "Про початок опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі";
- від 25.03.2024 № 1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі";
- від 18.10.2024 № 1-18/10-р "Про початок опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі";
- від 27.03.2025 № 1-27/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі".
Позивачем фіксувались показання приладу обліку, що підтверджується Інформацією про використання теплової енергії будинком за адресою вул. Робоча, 174 ПМЗ Макарова готель "Південний", згідно архіву приладу обліку за період з 11.2022р. по 01.04.2025р.
На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу теплову енергію за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 174, за період з листопада 2022 року по березень 2025 року на загальну суму 4 514 932,49 грн., про що склав та підписав акти прийому-передачі послуги:
- № 100586 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 286 397,26 грн.;
- № 100586 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 441 441,14 грн.;
- № 100586 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 500 299,50 грн.; 
- № 100586 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 472 702,98 грн.;
- № 100586 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 270 470,64 грн.; 
- № 100586 від 30.11.2023 за листопад 2023 року на суму 124 130,33 грн.; 
- № 100586 від 31.12.2023 за грудень 2023 року на суму 300 710,29 грн.; 
- № 100586 від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 188 861,08 грн.; 
- № 100586 від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 185 689,66 грн.; 
- № 100586 від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 188 078,31 грн.; 
- № 100586 від 30.11.2024 за листопад 2024 року на суму 195 141,78 грн.; 
- № 100586 від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 292 922,46 грн.; 
- № 100586 від 31.01.2025 за січень 2025 року на суму 396 400,96 грн.; 
- № 100586 від 28.02.2025 за лютий 2025 року на суму 397 668,26 грн.; 
- № 100586 від 31.03.2025 за березень 2025 року на суму 274 017,84 грн., 
а також виставив рахунки на оплату:
- № 100586 від 30.11.2022 на суму 286 397,26 грн.; 
- № 100586 від 31.12.2022 на суму 441 441,14 грн.; 
- № 100586 від 31.01.2023 на суму 500 299,50 грн.; 
- № 100586 від 28.02.2023 на суму 472 702,98 грн.; 
- № 100586 від 31.03.2023 на суму 270 470,64 грн.; 
- № 100586 від 30.11.2023 на суму 124 130,33 грн.; 
- № 100586 від 31.12.2023 на суму 300 710,29 грн.; 
- № 100586 від 31.01.2024 на суму 188 861,08 грн.; 
- № 100586 від 29.02.2024 на суму 185 689,66 грн.; 
- № 100586 від 31.03.2024 на суму 188 078,31 грн.; 
- № 100586 від 30.11.2024 на суму 195 141,78 грн.; 
- № 100586 від 31.12.2024 на суму 292 922,46 грн.;
- № 100586 від 31.01.2025 на суму 396 400,96 грн.; 
- № 100586 від 28.02.2025 на суму 397 668,26 грн.; 
- № 100586 від 31.03.2025 на суму 274 017,84 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до "Реєстру вручення рахунків КП "Теплоенерго" за о/р 100586" Відповідачем було отримано нарочним рахунки та акти прийому-передачі послуги з теплопостачання за листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, листопад 2023 року. Інші рахунки та акти прийому-передачі послуги за період з грудня 2023 року по березень 2025 року були направлені на адресу Відповідача, зазначену у Договорі. 
Таким чином, враховуючи приписи п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умови Договору, Відповідач вважається належним чином обізнаний про існування у нього заборгованості за послуги з теплопостачання перед Позивачем.
09.05.2025 Позивач надіслав Відповідачу (разом з іншими документами, зокрема досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 4 514 932,49 грн.) акт звіряння взаємних розрахунків по особовому рахунку № 100586 від 05.05.2025, що підтверджується описом вкладення, накладною АТ "Укрпошта" Стандарт № 0505303107627, списком "301-8 реєстр" згрупованих відправлень та фіскальним чеком АТ "Укрпошта" від 09.05.2025. 
Відповідно до трекінгу поштового відправлення № 0505303107627 вищезазначений акт звіряння було отримано Відповідачем 17.05.2025, однак, як зазначає Позивач, станом на дату подання позовної заяви ним не здійснено звіряння розрахунків за вказаний період, акт звіряння взаємних розрахунків не підписано та на адресу Позивача не направлено. 
Заборгованість, яка лишилась несплаченою Відповідачем, складає 4 514 932,49 грн., що і є причиною виникнення спору.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, у частині укладення договору, стягнення суми основної заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних рішення місцевого господарського суду не оскаржується, а предметом апеляційного оскарження є рішення у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 413 791,21 грн, то, в силу приписів статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише у цій частині.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України у редакції, яка була чинною у період існування спірних правовідносин).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (частина 4 статті 24 Закону України "Про теплопостачання").
Частинами 5, 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що в разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналогічні приписи містяться у частині другій статті 343 Господарського кодексу України.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Пунктом 9.4.4 Договору передбачено в разі прострочення Споживачем виконання грошового зобов`язання за цим Договором, Споживач на вимогу Теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
На підставі п. 9.4.4. Договору за порушення строку оплати позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за загальний період з 21.12.2022 по 06.06.2025 у розмірі 751 276,79 грн.
Частково відмовляючи у стягненні з відповідача пені, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню, як такі, що нараховані позивачем за період з початку карантину (12.03.2020) по 30.07.2023 (тридцять днів після скасування карантину), оскільки у цей період до 01.07.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та врахував норми Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020, приписи яких забороняють нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Щодо цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" відповідно до яких, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, не поширюються на відповідача, оскільки він не відноситься до категорії населення.
При цьому відповідно до п. 7 розділу ІХ Прикінцеві положення ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 у справі № 911/858/22, проаналізувавши приписи статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням положень пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України констатував, що приписи пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України продовжували на строк дії карантину можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців.
За таких умов, положення підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 не поширюються на спірні відносини.
У даному випадку відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законами "Про теплопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".
Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу (стаття 1 Закону України "Про теплопостачання").
Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, на яку посилається скаржник.
Колегія суддів зазначає, що правовідносини між споживачами теплової енергії та постачальниками теплової енергії врегульовані Законом України "Про теплопостачання".
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу (стаття 1 Закону України "Про теплопостачання").
Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єктами відносин у сфері теплопостачання є фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Магістральна теплова мережа - комплекс трубопроводів і споруд, що забезпечують транспортування теплоносія від джерела теплової енергії до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
Місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Отже, споживачем теплової енергії як товарної продукції в розумінні Закону України "Про теплопостачання" можуть бути як фізичні, так і юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, теплоспоживче обладнання яких (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі. З огляду на зазначене (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі) до споживачів теплової енергії належать, зокрема, власники / балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 908/2078/22, від 09.04.2024 у справі № 908/710/23.
Натомість відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина 1 статті 2 цього Закону).
Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (частина 3 статті 2 цього Закону).
Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
Таким чином, споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" може бути власник (співвласник) нерухомого майна, або за згодою власника користувач об`єкта нерухомого майна, який отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з яким або від імені якого укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому до колективних споживачів належать лише юридичні особи, яка об`єднують споживачів у будівлі та укладають договори про надання комунальних послуг в інтересах цих осіб.
Тобто зазначеними нормами визначено обов`язкову ознаку споживача послуг, а саме: споживачем послуг може бути фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем.
Отже, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднане до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг.
Слід зазначити, що внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі, що ще раз підтверджує те, що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем.
Відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником / балансоутримувачем/ управителем будинку (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг) та кінцевими споживачами (споживачами послуг) - власниками житлових/нежитлових приміщень.
Вказані висновки узгоджуються з постановами Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17, Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 910/11443/23.
Необхідно наголосити, що предметом укладеного між сторонами Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором. За умовами договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах, визначених Додатком № 1 до Договору, для задоволення таких потреб: - опалення – в опалювальний період (175 діб); - вентиляції – в опалювальний період (175 діб); - гарячого водопостачання – протягом року (350 діб); т- технологічних потреб – відповідно з виробничою програмою Споживача.
Теплова енергія постачається відповідачу в окрему будівлю – будівлю готелю "Південний", розташованого за адресою: м. Дніпро вул. Робоча, буд. 174, приєднану безпосередньо до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" не об`єднує споживачів у будівлі та не укладає договір про надання комунальної послуги в інтересах цих осіб, тому не може вважатися колективним споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Отже відповідач не є споживачем поставленої теплової енергії в контексті житлово-комунальної послуги для кінцевих споживачів, відтак на нього не поширюються норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" в частині заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Згідно з підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Таким чином, за змістом цього Закону на період дії карантину не здійснюється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Водночас споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (частина 4 статті 24 Закону України "Про теплопостачання").
Частинами 5, 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що в разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Таким чином, між сторонами укладено договір постачання енергетичними ресурсами, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та поставку, а теплову енергію відповідач отримує саме як товар відповідно до приписів Закону України «Про теплопостачання».
Оскільки Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" є суб`єктом господарської діяльності, який отримує теплову енергію для опалення будівлі на підставі договору на постачання теплової енергії, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач звільняється від нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за фактично спожиту теплову енергію на період дії карантину.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Умови п. 6.8 Договору передбачають, що Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити Теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80 % від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням, з зазначенням періоду, за який він сплачує.
Кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться Споживачем до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 6.9 Договору).
Отже, 20-те число в розумінні ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу, є терміном що визначається календарною датою.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту постачання теплової енергії позивачем надано, зокрема, акти прийому-передачі теплової енергії № 100586 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 286 397,26 грн.; № 100586 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 441 441,14 грн.; № 100586 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 500 299,50 грн.; № 100586 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 472 702,98 грн.; № 100586 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 270 470,64 грн.; № 100586 від 30.11.2023 за листопад 2023 року на суму 124 130,33 грн.; № 100586 від 31.12.2023 за грудень 2023 року на суму 300 710,29 грн.; № 100586 від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 188 861,08 грн.; № 100586 від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 185 689,66 грн.; № 100586 від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 188 078,31 грн.; № 100586 від 30.11.2024 за листопад 2024 року на суму 195 141,78 грн.; № 100586 від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 292 922,46 грн.; № 100586 від 31.01.2025 за січень 2025 року на суму 396 400,96 грн.; № 100586 від 28.02.2025 за лютий 2025 року на суму 397 668,26 грн.; № 100586 від 31.03.2025 за березень 2025 року на суму 274 017,84 грн..
Обсяги отриманої теплової енергії та суми заборгованості за неї, що зазначені в цих актах, не заперечуються відповідачем.
Частиною 6 ст. 232 ГК України (у редакції, яка була чинною у період існування спірних правовідносин) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ IX Прикінцеві положення Господарського кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з наступними змінами і доповненнями, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів встановила, що розрахунок пені є арифметично правильним, відповідає умовам Договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 751 276,79 грн.
Також колегія суддів зазначає, що позивачем правильно застосовано положення частини шостої статті 232 ГК України та здійснено нарахування пені в межах шестимісячного строку за кожним окремим грошовим зобов`язанням. 
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
З огляду на вищевикладене судова колегія дійшла висновку, що місцевий господарський суд не дослідив спірних правовідносин між сторонами з урахуванням усіх істотних обставин, що мали місце у цих правовідносинах та впливають на правильне застосування норм матеріального права, та дійшов помилкових висновків про те, що нарахування штрафних санкцій у спірний період з 21.12.2022 по 30.07.2023 було заборонено.
Водночас суд першої інстанції ухвалив правильне рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені за період після 31.07.2023, у зв`язку з чим додатково підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у сумі 413 791,21 грн, що становить різницю між сумою 751 276,79 грн. та сумою 337 485,58 грн, що була стягнута за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.
10. Судові витрати.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 129 ГПК України).
Зважаючи на результат апеляційного перегляду оскаржуваного рішення та фактичного вирішення справи на користь позивача, понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39983,46 грн. та апеляційної скарги у розмірі 7 448,25 грн. належить покласти на відповідача.
Керуючись статтями 269, 270, 276, 282-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/3367/25 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/3367/25 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» про стягнення пені в сумі 413 791,21 грн. 
Ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради пені в розмірі 751 276,79 грн.
В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/3367/25 залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» на користь Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради незадоволену суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області у розмірі 39 983,46 грн. 
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суму понесених судових витрат за подання цієї апеляційної скарги у розмірі 7 448,25грн. 
Видачу наказів, на виконання даної постанови, у відповідності до ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 22.06.2026.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя Л.В. Андрейчук