ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року	справа № 380/23508/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановив :

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення коштів у сумі 284864,27 грн. 
Позов обґрунтовує наявністю у відповідача заборгованості по сплаті матеріальної шкоди на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.12.2024 №780 «Про результати службового розслідування». 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 КАС України, суддею було сформовано Інформаційний запит до Відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України у Львівській області щодо місця проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 . 
У відповіді на запит вказано: «За відомостями відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Гр. ОСОБА_1 (01.11.1965 р.) зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 03.06.1997 р.».
Ухвалою судді від 06.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного, без повідомлення (виклику) сторін.
Конверт з копією вказаної ухвали повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання».
У відповідності до ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2022 року у справі №522/3598/16-а, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 № 41 підполковника ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всі види забезпечення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2022 № 44 підполковника ОСОБА_1 , призначено офіцером мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2025 № 282 підполковника ОСОБА_1 з 01 листопада 2025 року (у зв`язку із звільненням з військової служби (за віком) виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
27 жовтня 2023 року підполковник ОСОБА_1 , будучи у відрядженні вчинив дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі BMW X5.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 14.12.2023 № 618 «Про результати спеціального розслідування» за неналежне виконання обов`язків водія, скоєння дорожньо-транспортної пригоди підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Даний наказ відповідачем не оскаржувався.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.12.2024 №780 «Про результати службового розслідування» підполковника ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 352782,00 грн.
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.12.2024 №780 «Про результати службового розслідування» розмір утримання занесено в книгу обліку грошових стягнень та нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_1 №264.
За період з січня 2025 по листопад 2025 з підполковника ОСОБА_1 стягнуто збитки завдані державі в сумі 67917 грн. 73 коп. Під час звільнення з військової служби підполковнику ОСОБА_1 було запропоновано добровільно погасити залишок не стягнутої суми. Заявою від 04.11.2025 ОСОБА_1 від добровільного відшкодування збитків завданих державі в сумі 284864,27 грн. відмовився. 
У зв`язку із відмовою добровільно сплатити завдані збитки, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут).
Згідно із ст.9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно із ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Ст. 26 Статуту передбачає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 27 Статуту, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Згідно ч.1 ст.3 цього Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Ч. 4 ст.3 Закону №160-IX, передбачає, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.8 Закону №160-ІХ, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частинами 6, 7 ст.8 Закону №160-ІХ визначено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №160-ІХ, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач вчинив дорожньо – транспортну пригоду, чим завдав матеріальної шкоди державі.
Відповідно до Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №780 від 25.12.2024: «За порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження військового майна, притягнути старшого офіцера мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно – оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 352782,00 грн.
Згідно з Книгою обліку грошових стягнень і нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_7 з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, з грошового забезпечення відповідача стягнуто 67917,73 грн, залишок становить 284864,27 грн. Стягнення припинено у зв`язку зі звільненням з військової служби.
У заяві від 04.11.2025 (за вх. №(за вх. №48106) відповідач вказав, що не бажає добровільно відшкодувати збитки завдані державі у повній сумі 284864,27 грн.
Доказів погашення відповідачем матеріальної шкоди в зазначеному розмірі матеріали справи не містять, як і не містять доказів оскарження відповідачем у судовому порядку наказів про притягнення його до відповідальності та визначення розміру завданої шкоди.
Жодних пояснень чи додаткових доказів від відповідача на адресу суду не надходило, хоча він був належним чином повідомлений про даний адміністративний спір.
Враховуючи встановлені судом обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути завдану державі шкоду у розмірі 284864,27 грн.
Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такі не підлягають стягненню, оскільки в даній справі не залучалися свідки та не проводились експертизи.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив :
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 284684 (двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 27 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя	Карп`як О.О.