Дата документу 11.06.2026	Справа № 554/17440/25	
 	Провадження № 2/554/1375/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року         м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Мазніченко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, співвідповідач Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, в якому просила встановити юридичний факт, що об`єктом дарування за договором дарування від 18.10.1990 року, посвідченого державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори за № 3-7945 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з коридору пл. 6,6 м2, кімнати 2 пл. 14,3 м2, кімнати 3 пл. 18,2 м2, кімнати 4 пл. 11,0 м2, кухня 5 пл. 5,8 м2, ванної 2 пл. 2,0 м2, санвузла 7 пл. 1,0 м2, загальною житловою площею 43,5 м2, що складає 11/500 ідеальних часток житлового будинку загальною площею 1847,4 м2- є ізольована квартира АДРЕСА_1 . Визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначала, що 18.10.1990 року ОСОБА_2 подарував позивачці квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори та був зареєстрований в реєстрі за № 3-7945 від 18.10.1990 року. Відповідно до вимог законодавства, які діяли на час укладання договору, даний договір був зареєстрований в БТІ за реєстровим № 15464, що підтверджується штампом на договорі. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Належна квартира знаходиться у багатоповерховому житловому будинку та є ізольованою. Протягом всіх цих років (з моменту отримання квартири в дарунок) вона була зареєстрована та проживає у квартирі, та сплачує необхідні комунальні платежі.
У жовтні 2025 року позивачка звернулася до Центру надання адміністративних послуг та 15.10.2025 року отримала від Державного реєстратора прав на нерухоме майно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №81355138, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги становити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так у договорі дарування вказано, що вона прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з коридору пл. 6,6 м2, кімнати 2 пл. 14,3 м2, кімнати 3 пл. 18,2 м2, кімнати 4 пл. 11,0 м2, кухня 5 пл. 5,8 м2, ванної 2 пл. 2,0 м2, санвузла 7 пл. 1,0 м2, загальною житловою площею 43,5 м2, що складає 11/500 ідеальних часток житлового будинку загальною площею 1847,4 м 2- відповідно тексту договору. На договорі мається помітка зроблена та завірена начальником БТІ про те, що встановлене фактичне користування квартирою АДРЕСА_2 , яке складається з приміщень перерахованих безпосередньо у договорі.
30.09.2025 року позивачка отримала в ПП « Полтавське БТІ» довідку № 10527 у якій зазначено, що дійсно квартира АДРЕСА_2 належить їй, але частка вказана 11/500 на підставі договору дарування від 18.10.1990 року.
Таким чином, у договорі дарування був неправильно визначений об`єкт дарування відповідно до сучасних вимог законодавства, зокрема квартира була описана як 11/500 частин будинку, що фактично не відповідає її реальному статусу як ізольованого житлового приміщення - квартири у розмірі цілої частки-1.
У рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій зазначено, що під час розгляду заяви про проведення державної реєстрації права було встановлено, що згідно реєстрового напису на документі про право особистої власності ОСОБА_1 володіє на праві особистої власності 11/500 частиною житлового будинку записано в реєстрову книгу 111 реєстровий номер 15464, 19.10.1990. Відповідно до листа номер 10527 від 30.09.2025 видавник ПП Полтавське БТІ «інвентаризатор» проведено обстеження станом на 23 вересня 2025 року квартира АДРЕСА_2 належить власнику ОСОБА_1 на підставі договору дарування, частка 11/500.
Отже, подані документи не дають змоги встановити набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру на підставі договору дарування № 3-7945 від 18.10.1990.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року позовну заяву залишено без руху.
17.12.2025 року позивачка подала заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
08.01.2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказали, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
З матеріалів позову вбачається, що метою позивача є внесення відомостей про належну їй квартиру до Державного реєстру речових прав. Згідно положення про Департамент з питань реєстрації, що затверджене рішенням шістдесятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 08.11.2024, Департамент є органом реєстрації відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Одним з завдань Департаменту є здійснення державної реєстрації права власності та інших речових прав незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Полтавської області. Департамент з питань реєстрації є юридичною особою з дати його державної реєстрації. Департамент з питань реєстрації має право від свого імені вчиняти будь-які правочини, набувати майнових та особистих немайнових прав та нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції (загальному та спеціалізованих), у третейському суді.
Позов до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради пред`явлений безпідставно, оскільки вказаний орган місцевого самоврядування не вчиняв жодних протиправних дій чи бездіяльності у правовідносинах, що становлять предмет спору і відповідно в прохальній частині позову відсутня вимога до відповідача. 
12.01.2026 року від третьої особи надійшло пояснення, де вказували, що відповідно до положення про Департамент з питань реєстрації, затвердженого рішенням шістдесятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 08.11.2024, Департамент з питань реєстрації, серед іншого, є органом реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У пункті 1 частини першої статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що судове рішення не вплине на суб`єктивні права чи охоронювані законом інтереси Департаменту. 
15 жовтні 2025 року за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав № 69317490 від 09.10.2025 року було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81355138, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Департамент з питань реєстрації не має особистого юридичного інтересу до результатів розгляду цивільної справи, матеріально-правової та процесуально-правової заінтересованості у даній справі, залучення Департаменту в якості третьої особи по даній справі є необґрунтованим та безпідставним.
21.01.2026 року від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради.
13.02.2026 року ухвалою суду залучено Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради, адреса: вулиця Соборності, 36, м.Полтава, Полтавська область, 36000, у якості співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності.
02.03.2026 року від Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказували, що Департамент не вступав з позивачем у правовідносини щодо права власності, внаслідок чого між позивачем та Департаментом не виникав (і не міг виникнути) спір щодо права власності, не було порушено суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача внаслідок дій чи бездіяльності Департаментом.
В силу вимог Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв та поданих документів та за умови їх відповідності законодавству проводить державну реєстрацію прав.
Державний реєстратор не може бути належним відповідачем у спорі про визнання права власності.
З метою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі судового рішення про визнання права власності належний заявник має право звернутися до будь-якого державного реєстратора в межах України.
Отже, будь-який державний реєстратор чи нотаріус, до якого звернувся б заявник із відповідною заявою, зобов`язаний відповідно до Закону вчинити певний алгоритм дій передбачений Законом з метою внесення до Державного реєстру прав належних та коректних відомостей про речові права та їх обтяження. Державні реєстратори прав на нерухоме майно Департаменту так само як і інші державні реєстратори прав та нотаріуси здійснюють розгляд поданих заявником документів та за відсутності підстав для відмови у державний реєстрації прав згідно Закону проводять державну реєстрацію права власності.
03.04.2026 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримують.
Відповідачі належним чином повідомлені про судове засідання, не з`явилися, відзив надали.
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених вимог позивача, суд виходить з наступного. 18.10.1990 року ОСОБА_2 подарував позивачці квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори та був зареєстрований в реєстрі за № 3-7945 від 18.10.1990 року. Відповідно до вимог законодавства, які діяли на час укладання договору, даний договір був зареєстрований в БТІ за реєстровим № 15464, що підтверджується штампом на договорі. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (а.с.6).
У жовтні 2025 року позивачка звернулася до Центру надання адміністративних послуг та 15.10.2025 року отримала від Державного реєстратора прав на нерухоме майно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №81355138, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги становити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 14).
Так у договорі дарування вказано, що вона прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з коридору пл. 6,6 м2, кімнати 2 пл. 14,3 м2, кімнати 3 пл. 18,2 м2, кімнати 4 пл. 11,0 м2, кухня 5 пл. 5,8 м2, ванної 2 пл. 2,0 м2, санвузла 7 пл. 1,0 м2, загальною житловою площею 43,5 м2, що складає 11/500 ідеальних часток житлового будинку загальною площею 1847,4 м2- відповідно тексту договору. На договорі мається помітка зроблена та завірена начальником БТІ про те, що встановлене фактичне користування квартирою АДРЕСА_2 , яке складається з приміщень перерахованих безпосередньо у договорі.
30.09.2025 року позивачка отримала в ПП « Полтавське БТІ» довідку № 10527 у якій зазначено, що дійсно квартира АДРЕСА_2 належить їй, але частка вказана 11/500 на підставі договору дарування від 18.10.1990 року (а.с. 15).
Таким чином, у договорі дарування був неправильно визначений об`єкт дарування відповідно до сучасних вимог законодавства, зокрема квартира була описана як 11/500 частин будинку, що фактично не відповідає її реальному статусу як ізольованого житлового приміщення - квартири у розмірі цілої частки-1.
У рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій зазначено, що під час розгляду заяви про проведення державної реєстрації права було встановлено, що згідно реєстрового напису на документі про право особистої власності ОСОБА_1 володіє на праві особистої власності 11/500 частиною житлового будинку записано в реєстрову книгу 111 реєстровий номер 15464, 19.10.1990. Відповідно до листа номер 10527 від 30.09.2025 видавник ПП Полтавське БТІ «інвентаризатор» проведено обстеження станом на 23 вересня 2025 року квартира АДРЕСА_2 належить власнику ОСОБА_1 на підставі договору дарування, частка 11/500.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Заявник зазначає, що для встановлення факту необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлені можливості зареєструвати право власності в інший спосіб.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.
Частиною першою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Положення про Департамент з питань реєстрації, затвердженого рішенням шістдесятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 08.11.2024, Департамент з питань реєстрації, серед іншого, є органом реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон) є спеціальним законом у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та встановлює, зокрема, порядок і підстави державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
У пункті 1 частини першої статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 3 Закону внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
У частині п`ятій статті 3 Закону встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом. 
Пунктом другим частини першої статті 6 Закону визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до норм частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (стаття 11 Закону). Таким чином, в силу вимог Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв та документів у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до статті 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час укладення договору) договір дарування житлового будинку або його частини підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
На час укладення спірного договору державна реєстрація права власності в сучасному розумінні не була умовою виникнення права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності пов`язувалося з укладенням належним чином посвідченого правочину та його реєстрацією в органах БТІ відповідно до чинного на той час законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або на момент виникнення таких прав законодавство не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка безперервно володіє та користується спірною квартирою з 1990 року, зареєстрована та проживає у ній, несе витрати на її утримання та сплачує комунальні послуги.
Разом з тим, при зверненні до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що в договорі дарування об`єкт нерухомості визначено як 11/500 ідеальних часток житлового будинку, тоді як фактично предметом договору була ізольована квартира АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки ПП «Полтавське БТІ» № 10527 від 30.09.2025 року та відомостей, що містяться у договорі дарування, зазначені 11/500 часток житлового будинку відповідають квартирі АДРЕСА_2 , яка є самостійним ізольованим об`єктом нерухомого майна.
За змістом статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких безпосередньо залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Суд враховує, що встановлення юридичного факту у даній справі необхідне позивачці для реалізації належного їй права власності та здійснення державної реєстрації цього права.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, а одним із способів такого захисту є визнання права.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує його право власності.
У постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 та інших висловлено правову позицію, відповідно до якої особа вправі звернутися до суду із вимогою про визнання права власності у випадку неможливості здійснення державної реєстрації права через недоліки правовстановлюючих документів, виданих до запровадження сучасної системи державної реєстрації речових прав.
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивачкою доведено факт набуття нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.10.1990 року.
Судом також встановлено, що зазначені в договорі дарування 11/500 ідеальних часток житлового будинку фактично відповідають ізольованій квартирі АДРЕСА_2 , яка є самостійним об`єктом житлової нерухомості.
За таких обставин суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивачки про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на квартиру, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 263–265, 315 ЦПК України, статтями 15, 16, 328, 392 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд –

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, співвідповідач Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності - задовольнити.
Встановити юридичний факт, що об`єктом дарування за договором дарування від 18.10.1990 року, посвідченого державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори за № 3-7945 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з коридору пл. 6,6 м2, кімнати 2 пл. 14,3 м2, кімнати 3 пл. 18,2 м2, кімнати 4 пл. 11,0 м2, кухня 5 пл. 5,8 м2, ванної 2 пл. 2,0 м2, санвузла 7 пл. 1,0 м2, загальною житловою площею 43,5 м2, що складає 11/500 ідеальних часток житлового будинку загальною площею 1847,4 м2- є ізольована квартира АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .
Відповідач: Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради, код ЄДРПОУ 43156341, адреса: вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000.
Відповідач: Полтавська міська рада, код ЄДРПОУ 24388285,  адреса: вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000.

Суддя           В.М.Бугрій