КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , 
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 12024105090001100 стосовно 

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
- 26.09.2025 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2025, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3137/2026 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1 
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта. 

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , 14.11.2024 приблизно о 13:30 год., перебуваючи у дворі будинку №32 по вул. Героїв Севастополя у місті Києві, на ґрунтовій ділянці, поряд з гаражами, помітив згорток, в середині якого знаходився прозорий зіп-пакет з вмістом білої кристалоподібної речовини, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP.
Усвідомлюючи, що в середині вказаного зіп-пакету може міститися особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, а її придбання та зберігання є незаконним, помістив її до пачки з-під цигарок, яку мав при собі, та в подальшому поклав до правої кишені куртки, в яку був одягнений, тим самим незаконно придбав психотропну речовину для власного вживання без мети збуту.
Після чого, ОСОБА_6 , зберігаючи при собі зіп-пакет з кристалоподібною речовиною, направився пішки у напрямку місця свого проживання, чим здійснив незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту.
Цього ж дня, 14.11.2024, приблизно о 14:30 годині, ОСОБА_6 , перебуваючого за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 55, було зупинено працівниками поліції, яким останній добровільно повідомив, що має при собі, в кишені куртки, пачку з під цигарок, в середині якої знаходився зіп-пакет з білою кристалоподібною речовиною, яку у подальшому, в період часу з 15:53 до 16:01 год., у нього вилучено під час затримання та проведення особистого обшуку на підставі ст. 298-2 та ст. 298-3 КПК України.
Відповідно до висновку експерта ІСТЕ СБУ від 18.11.2024 №430/8, надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору, нашарування речовини чорного кольору на подрібненій речовині рослинного походження коричневого кольору, яка частково обвуглена, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено. Надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору, нашарування речовини чорного кольору на подрібненій речовині рослинного походження коричневого кольору, яка частково обвуглена, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP у речовині становить 0,348 г.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2025, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2024, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.
Кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 309 КК України, як то - вчинені протягом року після засудження, в діях ОСОБА_10 утворилася після його засудження вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України.
Так, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2024 ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Оскаржуваним вироком установлено, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення 14.11.2024, тобто після ухвалення попереднього вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2024, в період іспитового строку, не відбувши призначене ним покарання.
Також судом установлено, що після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 було засуджено вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2025 за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі.
В оскаржуваному вироку суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2025. Проте залишив поза увагою вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2024 стосовно обвинуваченого.
Приписами ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Однак, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції вказані вимоги закону проігнорував та помилково не призначив обвинуваченому після визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ч. 4 ст. 70 КК України необхідне остаточне кримінальне покарання за сукупністю вироків в порядку ст. 71 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого ст. 71 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Внаслідок такої помилки обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.
Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_11 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надсилав, тому, враховуючи, що участь захисника у даному провадженні не є обов`язковою, а також думку обвинуваченого  ОСОБА_6 , який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 без участі захисника, колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі захисника ОСОБА_11 . 

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого  ОСОБА_6  проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.
За встановлених судом фактичних обставин, дії  ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, що також прокурором не оспорюється.
При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначення  ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує наступне. 

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення в тому числі, аналогічного кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, офіційно не працює, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також його щире каяття, як обставину, яка пом`якшує його покарання, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням наведених вище обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому    ОСОБА_12  покарання за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК Українисаме у виді позбавлення волі, яке й визначив строком на 2 роки, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.
При цьому вид та розмір покарання, що призначено  ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 в апеляційній скарзі не оспорюється.
Крім того, встановивши, що обвинувачений  ОСОБА_6 , згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року, був засуджений за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2025.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення остаточного покарання  ОСОБА_6  у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано зазначає заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі. 

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження,  ОСОБА_6  засуджено вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від його відбування з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. 
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, 14 листопада 2024 року, тобто після постановлення попереднього вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, в період іспитового строку, не відбувши призначене ним покарання.
Крім того, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 було засуджено вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі.

З огляду на наведене, остаточне покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 має визначатися саме за сукупністю вироків, в порядку ст. 71 КК України, а не за сукупністю кримінальних правопорушень, в порядку ч. 4 ст. 70 КК України.
Отже, суд першої інстанції, застосувавши лише положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні  ОСОБА_6 остаточного покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з урахуванням чого, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати в цій частині та визначити  ОСОБА_6 , на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню та, відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, є підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 знаведених у ній мотивів підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання. 

Призначити  ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 року, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 5 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3