Справа № 675/820/25 
Провадження № 2/675/84/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" травня 2026 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Пашкевича Р. В., за участю: секретаря судового засідання – Гедзенюк В. В., позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Кучерука Т. М., представника відповідача ДУ «Ізяславська виправна колонія (№ 31)» – Желіховської Л. В., відповідача – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду м. Ізяслав в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Ізяславська виправна колонія (№ 31)», Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№31)», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування рішення про приватизацію,
в с т а н о в и в:
В травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДУ «Ізяславська виправна колонія (№ 31)», ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення про приватизацію.
Вимоги обґрунтовувала тим, що в червні 2024 року, під час реалізації свого права на приватизацію майна, як дружини померлого військовослужбовця, їй стало відомо, що її матір, ОСОБА_4 , працюючи в установі МХ 324/31 УМВСУ в Хмельницькій області (наразі –ДУ «Iзяславська виправна колонiя (№31)), отримала у порядку приватизації квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, право власності, окрім як ОСОБА_4 , набула й донька, тобто позивачка, на підставці свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.04.1998 року.
Проте, у вказаному житлі ОСОБА_1 з матір`ю не проживали, одразу після приватизації її матір продала дану нерухомість та придбала за власні кошти житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де досі проживає i зареєстрована.
У ході ознайомлення позивачки з матеріалами інвентаризаційної справи, нею було виявлено, що на заяві про приватизацію міститься підпис, який начебто належить їй (оскільки інші повнолітні члени сім`ї у ОСОБА_4 були відсутні на той час). При цьому, вказаний підпис їй не належить, оскільки вона жодної заяви про приватизацію не підписувала та не уповноважувала жодну особу діяти від її імені.
Гриценко Н. О. вважає, що, вказаний підпис було проставлено її матір`ю, ОСОБА_4 без згоди та відома позивачки (зважаючи на візуальну подібність підписів ОСОБА_4 та проставленого підпису позивачки), одночасно з підписанням заяви від власного імені. Зазначає, що зазначена заява не була нотаріально посвідчена, а позивачка не була присутня під час й підписання та участі в оформленні не брала.
Позивач, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі. Такі помилкові дії під час приватизації квартири, в якій вона не проживала, призвели до порушення її прав. Реалізувати своє право на приватизацію можливо лише шляхом визнання недійсним i скасування рішення про приватизацію квартири у м. Iзяслав, що відбулось не з волі позивачки, не за її відома i згоди, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду з відповідним позовом. 
Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.05.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, які у встановлені строки позивачем усунуто.
Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.06.2025 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17.07.2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Ізяславська виправна колонія (№ 31)», ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення про приватизацію, залучено співвідповідачем – Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 31)».
Ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.10.2025 рокупо справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького НДЕКЦ МВС України, на час проведення якої провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.12.2025 року, у зв`язку з надходженням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи, провадження у справі поновлено.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2025 року на час проведення почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24.02.2026 року, у зв`язку знадходженням висновку виконаної судової-почеркознавчої експертизи, провадження у справі поновлено.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19.03.2026 року закрито підготовче провадження за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06.05.2026 рокузалучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Кучерук Т. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представник відповідача ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)» Желіховська Л. В. в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 , повністю покладаючись при винесенні рішення на розсуд суду.
Від представника ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 31)» надійшло клопотання з проханням проводити розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , про що також зазначено в письмовій заяві останньої, яка міститься в матеріалах справи.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
На час виникнення спірних правовідносин порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначалось Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» 1992 року, який є чинним і на сьогодні.
Цей закон закріплює поняття приватизації, об`єкти, визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закону) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 
Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створені органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). 
Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону).
Згідно ст. 3 Закону, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абз. 2 ст. 3 Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Судом встановлено, що з копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , виданого 22.03.1978 року, встановлено що її батьком зазначено ОСОБА_6 , а матір`ю – ОСОБА_2 .
Крім того, згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 10.06.2000 року, актовий запис №256, вбачається, що ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище по чоловікові на « ОСОБА_8 »
Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою відповідача ОСОБА_2 .
В матеріалах справи містяться документи, які підтверджують передачу у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_3 наймачам відповідного житлового приміщення.
Серед документів, які надавалися для здійснення приватизації квартири АДРЕСА_1 , наявна заява керівнику органу приватизації – установі МХ 324/31 з проханням передати у приватну власність квартиру, під текстом якої поруч з підписом відповідача ОСОБА_2 міститься підпис позивача ОСОБА_1 , як рівноправного повнолітнього наймача вказаного майна.
Розпорядженням органу приватизації № 287 від 25.12.1997 року «Про приватизацію житлового фону» відповідну заяву задоволено та згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 29.04.1998 року,  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набули право власності в рівних долях на квартиру в АДРЕСА_3 шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Згідно довідки ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)», на виконання Указу Президента України від 12.03.1999 №248/99 «Про виведення Державного департаменту України з питань виконання покарань з підпорядкування Міністерства внутрішніх справ країни» та наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №300/20 від 14.04.1999 «установа МХ 324/31 УМВС України в Хмельницькій області» перейменована в «Ізяславську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Хмельницькій області (№31)» з 01 грудня 1999 року.
Указом Президента України від 09.12.2010 №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1062 «Про утворення територіальних органів Державної України», наказу Державної пенітенціарної служби України №480 від 01.11.2011 установа «Ізяславська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Хмельницькій області (№31)» перейменована в установу «Ізяславська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№31)» з 17.04.2012.
Згідно з наказом Міністерства юстиції від 15.12.2016 року №3679/19/5 установа «Ізяславська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№31)» перейменована у державну установу «Ізяславська виправна колонія (№31)»
Також, з довідки ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№31)» вбачається, що у зв`язку зі створенням Держдепартаменту та реформою пенітенціарної системи України, наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 29.11.1999 №165 «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» було затверджено перейменування та приведення у відповідність до нових відомчих стандартів установ виконання покарань (виправних колоній) по всій території України.
Виробничі потужності Ізяславської виправної колонії (№31) отримали статус окремої юридичної особи - державне підприємство «Підприємство Ізяславської виправної колонії (№31)» (код 08681011).
На виконання Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби» та наказу Державної пенітенціарної служби України від 01.11.2011 №480 «Про затвердження Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України» державне підприємство «Підприємство Ізяславської виправної колонії (№31)» перейменоване у Державне підприємство «Підприємство Ізяславської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№31)».
Згідно з наказом Міністерства юстиції від 06.12.2016 року №3528/5 державне підприємство «Підприємство Ізяславської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№31)» перейменоване у державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№31)».
Разом з тим, як встановлено заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.03.2024 року, яке набрало законної сили 12.04.2024 року, чоловік позивача ОСОБА_7 безперервно проходив військову службу у період з 01.08.1993 року по 28.02.2022 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер під час проходження військової служби. ОСОБА_7 та члени його сім`ї, в тому числі: дружина ОСОБА_1 та двоє неповнолітніх дітей, 27.12.2005 року були зараховані на облік, які потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік) протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 №16.
В подальшому ОСОБА_7 був переведений для проходження служби до військової частини НОМЕР_4 де перебував на квартирному обліку разом із членами сім`ї.
Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання інформації про перебування на квартирному обліку. У відповідь листом від 14.07.2023 №742/422 в/ч НОМЕР_4 надала витяг із протоколу засідання житлової комісії від 28.04.2017 №4, яким ОСОБА_7 та члени його сім`ї, в тому числі позивач, зняті з квартирного обліку при в/ч НОМЕР_4 .
Проте, в подальшому, вказаний протокол було скасовано вищезазначеним рішенням суду. Зобов`язано житлову комісію в/ч НОМЕР_4 поновити ОСОБА_1 та членів її сім`ї на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у в/ч НОМЕР_4 з 27.12.2005 року.
Зважаючи на те, що одним із документів, який належало надати до військової частини, була довідка про відсутність приватизації за усіма зареєстрованими місцями проживання, ОСОБА_1 звернулась до БТI в м. Iзяслав за вказаною довідкою.
З довідки КП «Ізяславське МБТІ» Ізяславської міської ради №332 від 26.06.2024 року встановлено, зокрема, що до 01.01.2013 року за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.04.1998 року відділом приватизації установи МХ-324/31 УМВСУ в Хмельницькій області. Використана площа при безоплатній приватизації житла становить 33,4 м.кв., при нормі 26,0 м. кв.
Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 реалізувала своє право на приватизацію житла із державного житлового фонду і отримала безкоштовно у приватну спільну сумісну власність житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в силу вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не має права на повторну приватизацію.
Відповідач ОСОБА_2 , визнаючи позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, зокрема, що жодних дій з метою реалізації свого права на приватизацію державного житлового фонду позивач ОСОБА_1 не вчиняла, включення останньої в число співвласників відбулося поза її бажанням та її волею.
З метою об`єктивного розгляду справи та з`ясування обставин (факту підписання заяви про приватизацію від 25.12.1997 року позивачем ОСОБА_1 ) судом призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу.
Як вбачається із висновку судової почеркознавчої експертизи від 06.02.2026 року №СЕ-19/123-25/17174-ПЧ, підпис у заяві про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від 25.12.1997 року, а саме: у нижньому рядку графи «Підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї» на шостій сторінці інвентарної справи №1120, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.
Враховуючи наведене, суд вважає, що висновком експерта не підтверджено обставини виконання підпису позивачем на заяві про приватизацію, що свідчить про те, що включення позивача без її згоди та поза її бажанням до співвласників вищезазначеної приватизованої квартири, призвело до фактичного використання нею права на приватизацію без відповідного волевиявлення та позбавило її права на приватизацію державного житла для потреб своєї сім`ї.
На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії"("C. G. and Others v. Bulgaria"), заява N 1365/07; пункт 170рішення у справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11).
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France"), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява " N 20372/11).
Європейський суд з прав людини також наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Таким чином, враховуючи, що захист порушеного права позивача на приватизацію неможливо здійснити в іншій спосіб, наявні підстави для задоволення позову про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, а також свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Судом встановлено достатньо доказів на підтвердження вимог позивача та враховано, що захист порушеного права позивача на приватизацію неможливо здійснити в іншій спосіб.
Керуючись ст.ст. 1-3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд - 
у х в а л и в:
Позов задовольнити.
Визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації установи МХ-324/31 УМВСУ в Хмельницькій області від 25 грудня 1997 року № 287 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 29 квітня 1998 року відділом приватизації установи МХ-324/31 УМВСУ в Хмельницькій області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп – НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;
Відповідач 1 – Державна установа «Ізяславська виправна колонія (№ 31)», місце знаходження – м. Ізяслав, вул. Патріотів (Гагаріна), 4, Хмельницька область, код ЄДРПОУ 08594759;
Відповідач 2 – Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 31)», місце знаходження – м. Ізяслав, вул. Патріотів (Гагаріна), 4, Хмельницька область, код ЄДРПОУ 08681011;
Відповідач 3 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп – НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 04.06.2026 року.

Суддя Р. В. Пашкевич