Справа № 128/1763/25
Провадження № 22-ц/801/1176/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
05 травня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Козюми Д.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Барабаш Вікторії Володимирівни
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О.І.
у справі №128/1763/25
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про зміну способу стягнення аліментів, -
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У травні 2025 року ОСОБА_3 звернулась в районний суд із позовом до  ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2008 року, від якого у них народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 10.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою головного державного виконавця Швець Ю.С. відділу державної виконавчої служби Томашпільського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 30250344. 
На даний час рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року перебуває на виконанні в Ірпінському ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). 
29.09.2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище « ОСОБА_7 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_8 ». 
Оскільки на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів відповідач був непрацевлаштований, то розмір аліментів був визначений судом у твердій грошовій формі, у розмірі 400 грн. Водночас, відповідач є молодою особою працездатного віку, наразі працевлаштований, має стабільний заробіток, а тому вона вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, що буде відповідати перш за все найкращим інтересам дитини.
Крім того вказує, що вона працевлаштована, всіма силами намагається фінансово забезпечити дитину, однак обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків.
За наведених обставин просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений Немирівським районним судом Вінницької області від 09.11.2011 року та стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року позов задоволено. Вирішено змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, які присуджені згідно рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2011 року у справі № 2-1093/2011 та стягувати з  ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Барабаш В.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині розміру присуджених аліментів та ухвалити у цій частині нове про задоволення заяви.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач не довела жодної з підстав, передбачених законом для зміни розміру аліментів. Так, позивачка не довела погіршення свого матеріального становища, не довела покращення матеріального стану відповідача, які б виправдовували збільшення розміру аліментів. 
Вказує на те, що зміна способу стягнення аліментів шляхом збільшення їх розміру істотно погіршує його матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу, він несе матеріальне забезпечення батьків похилого віку, а також витрати з оренди житла в силу своєї служби. Крім того частина його коштів спрямовується на купівлю товарів, необхідних для несення служби. 
Зазначає, що рішення суду із сплати аліментів виконується ним в повному обсязі – заборгованість відсутня. Більше того, відповідач систематично здійснював грошові перекази на утримання спільної дитини з врахуванням власного доходу.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Коцурак Т.Ю. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат Барабаш В.В. наводить додаткові аргументи в обґрунтування апеляційної скарги. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду 09 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 21 квітня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено її розгляд.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Барабаш В.В. в судове засідання не з`явилися. Остання подала клопотання про зупинення провадження у справі, яке ухвалою апеляційного суду залишене без розгляду, і розгляд справи в її відсутність. 
Представник позивача - адвокат Коцурак Т.Ю. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2008 року.
Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 13.03.2020 року . 
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 10.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Постановою від 07.12.2011 головного державного виконавця Швець Ю.С. відділу державної виконавчої служби Томашпільського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 30250344. 
На даний час ВП № 30250344 з виконання рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року перебуває на виконанні в Ірпінському ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), що підтверджується постановою про прийняття виконавчого провадження від 05.02.2020. 
29.09.2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище « ОСОБА_7 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15). 
Стороною відповідача надано доказ того, що він має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗС України .
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Задовольняючи вимоги ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив з того, що зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. 
На переконання суду такий розмір аліментів та спосіб їх стягнення дозволить зберегти баланс між потребами отримувача аліментів та можливостями відповідача, буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі життєдіяльності.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1-2 статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_11 зазначала, що з моменту ухвалення рішення суду рівень доходу відповідача змінився, оскільки на час стягнення аліментів останній не був працевлаштований. Розмір аліментів у сумі 400 грн, визначений рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2011 року, є недостатнім та мізерним для утримання дитини.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з положеннями статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, провадження №61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження №61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Аналіз положень ч. 3 ст. 181 СК України дає підстави для висновку, що право стягувача аліментів на зміну способу їх стягнення є безумовним і не залежить від настання або зміни будь-яких обставин.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який стягується на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2011 року у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн є недостатнім для забезпечення усіх необхідних потреб дитини.
Розмір аліментів, який визначеним судом станом на 2011 рік у розмірі 400 грн не може задовольнити потреби дитини на сьогодні, відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі на сплату аліментів на іншу дитину, утримання батьків похилого віку та орендну плату за житло не є достатніми підставами для висновку про його неможливість надавати матеріальну допомогу, оскільки вказані обставини не звільняють його від обов`язку сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у належному та достатньому для її життя і розвитку розмірі. При цьому, зміна сімейного стану, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Суд апеляційної інстанції відкидає посилання відповідача на положення частини 5 статті 183 СК України як на підставу для призначення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів на тій підставі, що в нього на утриманні перебуває інша дитина, а стягнення аліментів на двох дітей нібито має відбуватися в розмірі 1/3 частки доходів. 
Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що відповідач має на утриманні іншу дитину, яка народилась в іншому шлюбі, без існування інших об`єктивних підстав, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам. А факт добровільного надання відповідачем матеріальної допомоги батькам похилого віку не підтверджений належними і допустимими доказами. 
Щодо посилання апелянта про здійснення ним щомісячних грошових переказів на утримання спільної дитини у більшому розмірі ніж передбачено виконавчими документами, колегія суддів зазначає, що добровільна сплата аліментів може бути лише доказом сумлінного виконання батьківських обов`язків до ухвалення судом відповідного рішення.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц вказав, що добровільна допомога дитині, шляхом надання певних коштів або добровільна сплата аліментів не позбавляє позивача права на стягнення їх в судовому порядку. 
Отже, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, стороною відповідача не надано доказів відсутності у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги про те, позивачкою не доведено наявність підстав для збільшення розміру аліментів та не надано доказів актуального майнового стану сторін є безпідставними.
Так, абзацом 2 частини 3 статті 181 СК України не передбачено умов для зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, за позовом одержувача аліментів.
Однак, зміна способу стягнення аліментів (частина 3 статті 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України) тісно пов`язані між собою, оскільки зміна способу стягнення аліментів може мати наслідком зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше присуджених аліментів, а також зміна способу стягнення аліментів може бути способом зміни розміру стягуваних аліментів.
Як вбачається із матеріалів справи – відповіді з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків по джерела та суми отриманих доходів ОСОБА_1 на момент звернення позивача із позовом про зміну способу стягнення аліментів, перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 та отримує виплату військовослужбовця у розмірі 25460, 93 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спільна дитина сторін проживає разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дитину, ніж той із батьків, із ким дитина не проживає. 
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачкою не доведено наявності істотної зміни обставин, яка б обґрунтовувала необхідність зміни способу стягнення аліментів, як це встановлено ст.192 СК України.
Крім того, колегія суддів враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі №489/100/18, згідно яких аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що відповідач може забезпечити матеріальну підтримку дитини ОСОБА_4 2010 р.н., а аліменти в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, відповідають потребам для забезпечення інтересів дитини, не є завищеними та не будуть порушувати майнові права відповідача.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Барабаш Вікторії Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 березня 2026 року, – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий         І.М. Стадник 

Судді          Ю.Б.Войтко

І.В. Міхасішин