461/3172/26
1-кп/461/464/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2026 м.Львів 
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючої судді       ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання    ОСОБА_2 ,
прокурора        ОСОБА_3 ,
обвинуваченої      ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12026142410000097 від 24.04.2026 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мужиловичі, Яворівського району Львівської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-
у вчиненні кримінального правопорушення(проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги Порядку виплат пенсій особам з інвалідністю, затвердженого Законом України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме із розділом IV «Пенсії по інвалідності в солідарній системі», з метою незаконного отримання грошових коштів у вигляді соціальних виплат (пенсії) особам з інвалідністю III групи, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, вчинила незаконне заволодіння коштами пенсійного фонду шляхом обману.
Так, 31.05.2022, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливою метою, в особистих інтересах з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи в приміщенні Головного управління ПФУ у Львівській області відділ обслуговування громадян №21 (сервісний центр), що за адресою м. Яворів, вул. Маковея, 50, Львівської області, достовірно знаючи, що вона не проходила обстеження в Сихівській міжрайонній МСЕК КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», і дані, зазначені у «Довідці до акта огляду медико–соціальною експертною комісією» серії 12 ААВ №606644 від 18.04.2022 про її захворювання є неправдивими, проте така довідка дає їй право на призначення пенсії особам з інвалідністю, особисто звернулась до Головного управління ПФУ у Львівській області відділ обслуговування громадян №21 (сервісний центр), що за адресою м. Яворів, вул. Маковея, 50, Львівської області, із заявою № 2382 про призначення пенсії по інвалідності компенсації зазначивши свій розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 та додавши до вказаної заяви завідомо підроблену «Довідку до акта огляду медико–соціальною експертною комісією» серії 12 ААВ №606644 від 18.04.2022 виданої Сихівською міжрайонною МСЕК КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», про захворювання ОСОБА_4 , загальне захворювання, що є підставою для призначення пенсії особам з інвалідністю, таким чином використала завідомо підроблений документ з метою незаконного отримання права на вказану компенсацію, затвердженого Законом України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В подальшому на підставі поданої підробленої «Довідки до акта огляду медико–соціальною експертною комісією» серії 12 ААВ №606644 від 18.04.2022 виданої Сихівською міжрайонною МСЕК КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», про захворювання ОСОБА_4 та інших документів відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у період часу із 18.04.2022 по 31.01.2026 рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, що розташований за адресою м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, відповідно до розділу IV «Пенсії по інвалідності в солідарній системі» Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, 18.04.2022 призначено і в подальшому виплачено на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , пенсію, як особі з інвалідністю III групи від імені держави в особі Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на загальну суму 118268 гривень, спричинивши тим самим державі в особі Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області майнову шкоду на вказану суму.

Обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України визнала у повному обсязі, підтвердила, що фактичні обставини повністю відповідають вказаному у обвинувальному акті, їй роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, щиро розкаялась.
Під час його допиту в судовому засіданні пояснила, що вона жалкує і усвідомлює відповідальність, готова понести покарання. 

Прокурор підтримала обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України. Просивла суд, з урахуванням думки обвинуваченої, здійснювати розгляд, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченої та дослідженням даних, що характеризують обвинувачену. Враховуючи визнання вини ОСОБА_4 , її щире каяття, просила призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 тисячу гривень та вирішити питання щодо речових доказів. 

Суд, ураховуючи повне визнання вини обвинуваченою за ч. 1 ст. 190 КК України, повідомлення нею фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалила обмежитись допитом обвинуваченої та дослідженням даних, що її характеризують. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачена не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявила у судовому засіданні. Відтак, у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності й істинності позиції обвинуваченої з цього питання.

Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами і оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, форму вини, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, щире каяття та бажання виправитись.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, яке Кримінальним законом віднесено до категорії кримінальних проступків;
- обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку;
- обставин, які обтяжують покарання в силу ст.67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено;
- обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, одружена, непрацююча.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_5 ближче до мінімальної межі санкції ч.1 статті 190 КК України.
Суд вважає, що дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Такий висновок узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Вирішення інших процесуальних питань.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів слід вирішити на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд –
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя          ОСОБА_1