Справа № 991/311/26
Провадження № 2/991/1/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року         м. Київ 
Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:
головуючої судді Задорожної Л.І., 
суддів Шкодіна Я.В., Крикливого В.В.,
за участю: секретаря судового засідання Ярмолюк М.І.,
сторін:
представника позивача - прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Пономаренка А.О., Марценюка І.О., 
представників відповідачів - адвокатів Пулинця Б.А., Руднєва Є.Г., Кордюка В.П.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави, 
встановив:
Ця справа стосується встановлення обставин набуття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 активів (квартири АДРЕСА_1 та автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO) та наявності у ОСОБА_1 можливості прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого майна дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. Окрім цього, у справі встановлюються обставини законності набуття ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_1 автомобіля TOYOTA RAV4 та доходу, отриманого від продажу цього транспортного засобу (необґрунтованого активу). 
Під час розгляду справи Судом вирішено питання щодо прийняття поданої прокурором заяви про зміну предмета позову, а також надання правової оцінки заяві відповідача ОСОБА_1 про визнання позовних вимог.
Оскільки Судом прийнято заяву прокурора про зміну предмета позову, то предметом розгляду є вимоги про визнання активів необґрунтованими та стягнення їх вартості в дохід держави у зміненій редакції позову.
З огляду на подану відповідачем ОСОБА_1 заяви про визнання позову, Суд має встановити чи відповідає таке визнання позову вимогам ст. 206 ЦПК України та чи наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову на підставі його визнання відповідачем 
ОСОБА_1. І . Історія провадження
1.1. 12.01.2026 Держава Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - Позивач) звернулась до Вищого антикорупційного суду з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач - 1), як особи, уповноваженої на виконання функцій держави (військової посадової особи Збройних Сил України), ОСОБА_2 (Відповідач - 2) та ОСОБА_3 (Відповідач - 3) про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави.
Прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до суду подано позовну заяву з такими вимогами:
1) визнати необґрунтованими активи вартістю 4 203 020 грн, а саме: 
- квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 805 000 грн; 
- транспортний засіб TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 , вартістю 358 000 грн;
- дохід, отриманий від продажу необґрунтованого активу (транспортного засобу TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 ) у сумі 112 820 грн;
- транспортний засіб TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 , вартістю 1 657 200 грн;
- накопичені протягом 2022 року ОСОБА_1 готівкові кошти в розмірі 270 000 грн. 
2) стягнути в дохід держави: 
- належний ОСОБА_1 необґрунтований актив - накопичені протягом 2022 року готівкові кошти в розмірі 270 000 грн;
- належний ОСОБА_2 необґрунтований актив - квартиру АДРЕСА_1 ; 
- належний ОСОБА_3 необґрунтований актив - автомобіль TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 ; 
- стягнути з ОСОБА_1 вартість необґрунтованого активу - транспортного засобу TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 у сумі 358 000 грн та дохід, отриманий від продажу цього необґрунтованого активу в сумі 112 820 грн.
Позовна заява подана прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Пономаренком А.О., повноваження якого підтверджуються копією наказу заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Клименка О.В. від 10.09.2025 № 408к (а.с. 120, т. 5). Враховуючи положення ч. 1 ст. 290 ЦПК України, позовна заява подана уповноваженим на те суб`єктом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 позовну заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючої судді Задорожної Л.І., суддів Шкодіна Я.В. та Крикливого В.В. (далі - Суд).
1.2. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.02.2026.
1.3. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 05.03.2026 залучено ОСОБА_4 до участі у цивільній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .
1.4. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 01.06.2026 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Пулинця Б.А., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про повернення на стадію підготовчого провадження, ухвалено рішення про повернення на стадію підготовчого провадження у справі.
1.5. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 03.06.2026 прийнято до розгляду заяву позивача - прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Пономаренка А.О. - про зміну предмета позову та ухвалено здійснювати розгляд справи з урахуванням цієї заяви.
ІІ. Стислий виклад позицій учасників справи
2.1. У позовній заяві (а.с. 1-28, т. 1) зазначено, що ОСОБА_1 обіймав керівні посади в ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в період з 29.10.2020 до 01.11.2024 (заступника військового комісара з територіальної оборони, заступника начальника з територіальної оборони, начальника третього відділу, заступника начальника центру - начальника мобілізаційного відділення, начальника), та відповідно до положень пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» був особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
28.10.2024 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) на підставі п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). За твердженням Позивача, ОСОБА_1 за допомогою його матері ОСОБА_5 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набув у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість.
Щодо зв`язку активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, прокурор зазначив таке. 14.09.2022 ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, набув актив мінімальною ринковою вартістю на момент придбання 1 805 000 грн, а саме квартиру АДРЕСА_1 , щодо якої він міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. Вказаний актив ОСОБА_1 після придбання оформив на матір - ОСОБА_5 . Прокурор вважає, що придбання зазначеного активу ОСОБА_5 за рахунок власних доходів виключається, оскільки сума її доходу за період з 1998 - 2022 роки становила 490 273, 59 грн. Відповідно до виписок з банківських рахунків ОСОБА_5 встановлено, що остання витрачала фактично весь розмір виплаченої пенсії (весь офіційний дохід) протягом 2020-2022 років на придбання побутових товарів та оплату послуг у торговельних мережах, аптеках, закладах громадського харчування. Такий характер витрат свідчить про те, що ОСОБА_5 вела звичайний спосіб життя без ознак накопичення значних заощаджень. Відсутність суттєвого залишку коштів на рахунках та повсякденні витрати ОСОБА_5 свідчать, що вона не мала реальної можливості здійснити накопичення значної суми грошових коштів.
При цьому, ОСОБА_1 після придбання квартири здійснював оплату комунальних послуг, послуг з охорони квартири, значився в документах щодо охорони приміщення як особа, яка проживає у квартирі. Разом з тим, прокурором отримано інформацію, що мати суб`єкта декларування - ОСОБА_5 - фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується транзакціями за її банківським рахунком. 
Під час моніторингу способу життя ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2025 мати суб`єкта декларування ОСОБА_5 за його дорученням продала зазначену квартиру ОСОБА_2 . Проте упродовж всього часу з моменту набуття і до тепер ОСОБА_1 може прямо чи опосередковано вчиняти щодо активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. Прокурор вважає, що попри зміну власника зазначеного об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 фактично продовжують проживати у цій квартирі на постійній основі, що підтверджується інформацією, наданою Управлінням поліції охорони в Полтавській області.
Водночас не встановлено жодних об`єктивних відомостей, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири. Зокрема, не встановлено наявності у неї доходів, які дозволили б придбати зазначену квартиру, а також не підтверджено факту користування нею після придбання.
Так, ОСОБА_2 пов`язана із ОСОБА_1 через його службові повноваження, оскільки її сини та чоловік перебували на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік та сини ОСОБА_2 були виключені з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Такі обставини свідчать про наявність зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , а також про залежність останньої та членів її сім`ї від ОСОБА_1 в силу його службових повноважень. У свою чергу, це вказує на можливе використання ОСОБА_2 з метою приховання фактичного права власності ОСОБА_1 на квартиру. Тому, наведені факти свідчать про наявність у ОСОБА_1 очевидної можливості прямо чи опосередковано вчиняти щодо квартири дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження нею. 
Щодо автомобіля TOYOTA RAV4, а також доходу, отриманого від його відчуження, прокурор зазначає, що 03.09.2021 ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_1 та за ймовірно надані ним кошти придбала транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу його вартість становила 358 000 грн, отже ОСОБА_1 набув необґрунтований актив на зазначену суму. Під час реєстрації цього транспортного засобу в сервісному центрі МВС вказано мобільний номер телефону покупця, який належить ОСОБА_1 , що слугує підтвердженням того, що він здійснював організаційні дії, пов`язані з реєстрацією автомобіля. Надалі ОСОБА_1 здійснював страхування вказаного автомобіля (у 2021, 2022, 2023 роках), оплату штрафів за порушення правил дорожнього руху, придбання пального на АЗС, а також розмістив оголошення про його продаж на сайті auto.ria.com. 
Також, 04.03.2022 мати суб`єкта декларування ОСОБА_5 видала довіреність ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_6 на вчинення дій щодо розпорядження цим автомобілем. Крім того, отримано відомості від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про наявні в системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, відповідно до яких 26.07.2022, 30.11.2022, 27.01.2024 зафіксовані адміністративні правопорушення. 
Аналізом руху коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 встановлені достатні підстави вважати, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ТОУОТА RAV4 у момент фіксації вказаних адміністративних правопорушень. Відповідно до інформації, отриманої з вебсайту Сервісу перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, штраф за постановою серії 2АВ № 00759856 сплачено 26.07.2022, а за постановою серії 2АВ № 01682822 - 02.12.2022. Відповідно до виписок з карткового банківського рахунку ОСОБА_1 , останній 26.07.2022 здійснив транзакцію з призначенням платежу «державна або громадська організація: SHTRAFY PDR, Kyiv» на суму 176 грн, а 02.12.2022 - транзакцію з призначенням платежу «Державна або громадська організація: SHTRAFY PDR, Kyiv» на суму 178 грн. Можливість керування транспортним засобом власником, а саме матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_5 виключається з огляду на відповідь Головного сервісного центру МВС України від 09.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_5 не отримувала посвідчення водія станом на 08.10.2025.
У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020-2024 роки ОСОБА_1 не задекларовано право власності або користування будь-якими транспортними засобами. Проте аналіз руху коштів за банківськими рахунками ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_6 свідчить про фактичне користування ними транспортними засобами. Зокрема, у 2021- 2022 роках ОСОБА_1 систематично здійснював платежі на автозаправних станціях, автомийках, за послуги шиномонтажу, а також у магазинах автомобільних аксесуарів та акумуляторів. Аналогічні платежі встановлено й за банківською карткою АТ «ПУМБ», відкритою на його ім`я. У сукупності зазначені обставини свідчать про фактичне користування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , і те, що він мав можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо автомобіля дії, тотожні за змістом праву розпорядження ним, та що відповідне майно набуте в його інтересах.
У подальшому, ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_1 розпорядилася транспортним засобом марки TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, продавши його на підставі договору купівлі-продажу № 7141/2025/5632503 від 24.09.2025 ОСОБА_7 за 470 820 грн. Дохід ОСОБА_1 від продажу необґрунтованого активу транспортного засобу становив 112 820 грн (470 820 - 358 000 грн). Враховуючи викладене, ОСОБА_5 03.09.2021 набула у власність автомобіль, проданий в подальшому за дорученням ОСОБА_1 , який, у свою чергу, міг вчиняти щодо вказаного автомобіля дії, тотожні праву розпорядження ним. Отже, ОСОБА_1 отримав дохід від реалізації необґрунтованого активу в сумі 112 820 грн.
На підтвердження того, що саме ОСОБА_1 займався реалізацією вказаного транспортного засобу, прокурор посилається на оголошення про продаж автомобіля TOYOTA RAV4 2013 року випуску, розміщене 03.08.2025 на вебсайті auto.ria.com (ID НОМЕР_3 ). Оголошення розміщене користувачем з ім`ям ОСОБА_8 (номер телефону НОМЕР_4 ) та з ІР-адреси НОМЕР_5 . Відповідно до інформації ПП «ЗЕУС НЕТ», зазначена ІР-адреса закріплена за абонентом ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 .
Щодо автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO прокурор зазначив про те, що 02.02.2024 між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № 5342/2024/4293109, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 . Відповідно до п. 3.1. договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 40 000 грн. Водночас прокурор вважає зазначену вартість очевидно заниженою. З інформації від ТОВ «АВТО.РІА МАРКЕТПЛЕЙС» встановлено, що у 2024 році на вебсайті auto.ria.com вартість аналогічних автомобілів 2021 року випуску коливалася від 40 000 до 57 000 доларів США. Отже, найнижча ринкова вартість такого автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску становила 1 657 200 грн (за офіційним курсом Національного банку України 41,43 грн за 1 долар США). Після придбання на автомобіль було встановлено д.н.з. НОМЕР_6 , закріплений за ОСОБА_3 та зданий ним на зберігання. На думку прокурора, ОСОБА_1 фактично почав користуватися вказаним автомобілем не пізніше 18.03.2024. Зокрема, цього дня він вчинив адміністративне правопорушення, керуючи автомобілем TOYOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_7 (18.04.2025 цей транспортний засіб перереєстровано з д.н.з. НОМЕР_7 на НОМЕР_8 ). Також, у 2024-2025 він укладав договори внутрішнього страхування цього автомобіля та здійснював пошук аналогічних авто вартістю до 75 000 доларів США на сайті auto.ria.com.
На думку прокурора, наведені обставини свідчать про те, що з моменту придбання автомобіля ОСОБА_3 ОСОБА_1 мав можливість прямо або опосередковано вчиняти щодо цього активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним, тоді як ОСОБА_3 був лише його формальним власником. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка виконує функції держави, не маючи законних доходів, підшукував для себе позашляховик значної вартості та розглядав як один із варіантів TOYOTA LAND CRUISER PRADO.
Прокурор вважає, що фактичне розпорядження вказаним автомобілем ОСОБА_1 може бути пов`язаним із зайняттям ним керівної посади в ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження того, що ОСОБА_3 фактично не користувався автомобілем, прокурор посилається на дані системи «Безпечне місто» м. Кременчука. Згідно з цією інформацією, протягом тривалого часу автомобілі ОСОБА_3 та автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO фіксувалися камерами відеоспостереження одночасно в різних місцях міста. На думку прокурора, це свідчить про те, що TOYOTA LAND CRUISER PRADO використовувала інша особа.
Також, представником Позивача отримано інформацію, яка свідчить про можливу залежність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від ОСОБА_1 у зв`язку з його службовими повноваженнями, зокрема щодо питань перебування або виключення з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що ОСОБА_3 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , але 04.08.2022 виключений з військового обліку за п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Аналогічні обставини, за твердженням прокурора, мали місце щодо окремих працівників юридичних осіб, засновником яких є ОСОБА_3 . Зазначені обставини можуть свідчити про наявність зв`язку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також про можливу залежність останнього від ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією ним службових повноважень.
Крім того, прокурор вказував на наявність у ОСОБА_1 необґрунтованого активу у вигляді готівкових накопичень, що підтверджується відомостями його декларацій за 2020 - 2022 роки. Аналіз доходів ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_6 , відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та руху коштів за банківськими рахунками свідчить про відсутність у них достатньої фінансової можливості придбати зазначені активи. Незважаючи на те, що спірні об`єкти нерухомого та рухомого майна зареєстровані на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а раніше частина з них була зареєстрована на ОСОБА_5 (яка в подальшому продала квартиру ОСОБА_2 , а автомобіль TOYOTA RAV4 - ОСОБА_7 ), представник Позивача констатує, що ці особи набували це майно в інтересах ОСОБА_1 , який мав можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження. Прослідковується чіткий зв`язок між зазначеними активами та ОСОБА_1 , який на момент їх придбання був особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Представник позивача ставить під сумнів можливість набуття ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_6 зазначених активів за рахунок законних доходів. На його думку, їхній майновий стан, розмір доходів і наявні заощадження за 2021 - 2022 роки об`єктивно не дозволяли придбати таке нерухоме та рухоме майно. З урахуванням найнижчої ринкової вартості автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO у розмірі 1 657 200 грн та наявних задекларованих доходів сім`ї прокурор дійшов висновку, що станом на лютий 2024 року ОСОБА_1 не мав достатніх законних фінансових ресурсів для придбання зазначеного автомобіля.
2.2. 04.02.2026 від представника Відповідача - 1 - адвоката Пулинця Б.А. - надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 183-189, т. 5), в якому він просив залишити позовну заяву без задоволення, з огляду на її необґрунтованість. У відзиві зазначено, що:
- твердження прокурора про те, що квартира придбана за ціною, нижче ринкової, спростовується тим, що 05.09.2022 між ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_5 ) та ОСОБА_11 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_11 надав ОСОБА_10 360 000 грн зі строком повернення до 05.09.2023. Наведені обставини свідчать про наявність у батьків Відповідача-1 можливості придбати квартиру за власні кошти; 
- Позивачем не надано доказів, які підтверджують зв`язок ОСОБА_1 із квартирою АДРЕСА_4 , а також не доведено придбання зазначеної квартири батьками за дорученням Відповідача-1. Єдиним доказом, на який посилається позивач, як на підтвердження такого зв`язку з ОСОБА_1 , є квитанції по оплаті комунальних послуг. Проте, самі по собі, такі квитанції не можуть свідчити про наявність у ОСОБА_1 можливості прямо чи опосередковано здійснювати повноваження власника щодо квартири або контролювати її правову долю;
- Відповідач-1 фінансово підтримує батьків пенсіонерів на суму 11 703, 67 грн протягом року, однак ця сума жодним чином не підтверджує зв`язок ОСОБА_1 з квартирою; 
- не надано жодного доказу використання квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , Відповідач-1 з 2017 року по теперішній час проживає за іншою адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується актом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку від 27.11.2025, квитанціями про оплату комунальних послуг, довідками про спожиту електроенергію та споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 
- адвокат вважає, що інформація, надана Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (далі - КНДІСЕ) від 08.07.2024, якою обґрунтовується мінімальна ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , не є допустимим доказом, оскільки це не є експертизою або висновком експерта у розумінні ЦПК. Ця інформація є лише припущенням, оскільки вона надана за результатом аналізу пропозицій до продажу подібних об`єктів нерухомого майна. Зокрема, не проведено оцінку майна у належний спосіб, який визначений законодавством. Отже, у матеріалах відсутні докази, які визначають мінімальну ринкову вартість квартири, що унеможливлює її визнання необґрунтованим активом;
- адвокат отримав інформацію, що ЖК «Клубний будинок на Автокразівському бульварі» не розташовувався за адресою: АДРЕСА_6 , а інформація про розташування такого ЖК взагалі відсутня в реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та в управління ДАБК; 
- щодо автомобіля TOYOTA RAV4 представник Відповідача-1 зазначив, що матір ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) продала два автомобіля Mazda 6 (вартістю 430 280, 96 та 271 263, 91 грн), що є достатньою сумою для придбання TOYOTA RAV4. Підтвердив, що у ОСОБА_5 немає посвідчення водія, однак вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , який має посвідчення водія і може керувати транспортним засобом; 
- ОСОБА_1 інколи користувався цим автомобілем, який є власністю його батьків, а вимоги ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язують декларувати право користування, якщо таке майно перебуває у користуванні не менше 183 днів протягом звітного року; 
- матеріали справи не містять жодного доказу того, що платежі на автозаправних станціях були пов`язані саме із заправкою автомобіля TOYOTA RAV4. Водночас Відповідач-1 не заперечує факту користування цим транспортним засобом, однак зазначає, що таке користування мало епізодичний характер та тривало менше 183 днів на рік;
- щодо автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO представник Відповідача- 1 зазначив, що позов не містить доводів про набуття ОСОБА_1 права власності на цей автомобіль або про його придбання ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_1 . Тому, є незрозумілим, з яких підстав представник Позивача дійшов висновку про необґрунтованість цього активу; 
- представником Позивача не досліджувалася матеріальна можливість ОСОБА_3 самостійно набути цей актив; 
- ОСОБА_1 не заперечує, що інколи користувався автомобілем, що належить його другу ОСОБА_3 . Водночас таке користування відбувалося не частіше ніж 4-5 разів на рік і виключно у випадках поїздок на значні відстані; 
- стосовно укладення договорів внутрішнього страхування, то у ОСОБА_3 достатня кількість автомобілів і він не завжди особисто контролював їх страхування. Тому той факт, що ОСОБА_1 оформлював страхування автомобіля під час його використання, не свідчить про будь-яку незаконність його дій; 
- доводи представника Позивача про залежність ОСОБА_3 від ОСОБА_1 представник Відповідача-1 вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами. При цьому відповідачі не заперечують наявності між ними дружніх відносин. Водночас, виключення ОСОБА_3 з військового обліку відбулося ще за три роки до придбання автомобіля; 
- у контексті накопичених коштів зазначив, що позов не дає можливості встановити, яку саме суму позивач просить стягнути як необґрунтований актив - 270 000 грн чи 217 000 грн. Крім того, зі змісту позову неможливо зрозуміти методику розрахунку необґрунтованого активу у вигляді готівкових заощаджень.
2.3. 09.02.2026 від прокурора Пономаренка А.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 4-17, т. 6), у якій зазначено, що: 
- договір позики між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є сумнівним, адже незрозумілим є отримання позики у сторонньої особи, при наявності таких заощаджень у їхнього сина. Також, виглядає нелогічним надання ОСОБА_11 позики на 10 років без відсотків, застави та будь-яких гарантій. З огляду на стан економіки, то до 2032 року ОСОБА_3 повернеться сума приблизно в 4 рази менша, ніж позичена ним. Додав, що у ОСОБА_10 відсутні суттєві доходи, які би дозволяли би повернути таку суму коштів; 
- ОСОБА_1 не надав жодних пояснень Національному агентству з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) щодо джерел походження коштів на купівлю квартири. На переконання прокурора, є досить сумнівною версією про отримання позики батьком ОСОБА_1 , яка виникла після пред`явлення позову; 
- щодо відсутності зв`язку ОСОБА_1 із квартирою вказав, що представник Відповідача-1 посилається на те, що ОСОБА_1 проживає у квартирі по АДРЕСА_7 . Однак, не долучено жодної квитанції, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 у цій квартирі; 
- залишено поза увагою той факт, що в договорі про надання охорони вказано, що у квартирі на бульварі Автокразівському фактично проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , який і оплачував рахунки послуг охорони. Навіть після відчуження квартири він продовжує сплачувати комунальні послуги; 
- лист з експертної установи КНДІСЕ може вважатися належним доказом. Хоча відомості про ринкову вартість майна, викладені в такому листі, не є висновком експерта в розумінні Закону України «Про судову експертизу», зазначений документ є офіційним листом спеціалізованої державної установи та містить інформацію і фахову позицію її спеціалістів. Крім того, на підтвердження ринкової вартості квартири прокурором подано інші докази;
- щодо автомобіля TOYOTA RAV4 зазначив, що долучений висновок експерта щодо вартості двох автомобілів Mazda 6 не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Цю експертизу проведено неповно, а висновок надано щодо якихось віртуальних автомобілів, а не конкретних, які перебували у власності ОСОБА_5 ; 
- щодо автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO зазначив, що він не стверджував, що ОСОБА_1 набував зазначений актив, проте вказує, що ОСОБА_1 здійснює тотожні права розпорядження цим активом (автомобілем). ОСОБА_3 є формальним власником автомобіля, не здійснюючи фактичного користування та розпорядження, тому його фінансова спроможність для купівлі не є визначальною; 
- щодо готівкових накопичень пояснив, що сума необґрунтованого активу у розмірі 270 000 грн визначена як різниця між сумою готівкових накопичень, задекларованих станом на 31.12.2021 та станом на 31.12.2022. На аркуші 19 позову допущено технічну описку, внаслідок чого помилково вказано суму 217 000 грн. Водночас у прохальній частині позову правильно зазначено суму 270 000 грн, що, на думку прокурора, давало відповідачу можливість належним чином зрозуміти, щодо якого саме активу заявлено вимогу про стягнення.
2.4. 17.02.2026 від представника Відповідача - 1 - адвоката Пулинця Б.А. надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с. 47-102, т. 6), у яких зазначено, що: 
- квартира придбана ОСОБА_5 (14.09.2022) до призначення ОСОБА_1 на керівну посаду (16.04.2024), а тому вона не могла бути необґрунтованим активом. Квартира купувалася ОСОБА_5 та ОСОБА_10 та у 2025 році продавалася без ремонту, тому вартість квартири не може відповідати висновкам експертів, зазначеним у позові; 
- представник Позивача не ставить під сумнів правомірність правочину, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що свідчить про дійсність правочину і неможливість позбавлення права власності ОСОБА_2 ; 
- у 1993 році ОСОБА_10 (батько Відповідача-1) та його брат ОСОБА_12 продали квартиру у м. Кременчук, яку вони успадкували, а отримані від продажу кошти розподілили між собою порівну. Окрім цього, ОСОБА_12 , який постійно проживає в Ізраїлі, під час перебування в Україні у 2018 та 2019 роках надавав ОСОБА_10 по 2000 доларів США; 
- продаж квартири ОСОБА_5 був зумовлений наміром подружжя змінити місце проживання у зв`язку з безпековою ситуацією та переїхати за межі м. Кременчука. На підтвердження цього посилається на укладений 06.10.2025 договір купівлі-продажу квартири (за адресою: АДРЕСА_2 ). Після відчуження належного їм майна подружжя тимчасово проживало у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 , яку орендувало у ОСОБА_2 , поки підшукували інше житло для придбання;
- з огляду на похилий вік батьків, то виглядає досить логічним зазначення номера телефону ОСОБА_1 (їх сина) у договорі з поліцією охорони. Це забезпечувало би оперативне реагування ОСОБА_1 в разі необхідності; 
- ні в позові, ні у відповіді на відзив не наведено жодного факту, який би свідчив про здійснення ОСОБА_1 розпорядження та реалізацію тотожного права щодо використання автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO. Позивач фактично ототожнює право користування автомобілем із правом розпорядження ним. Водночас ОСОБА_1 навіть не мав відповідної довіреності від ОСОБА_3 ; 
- ОСОБА_1 не міг впливати на рішення щодо виключення ОСОБА_3 з військового обліку. Зокрема, ОСОБА_3 був виключений з військового обліку 04.08.2022, тоді як у цей період ОСОБА_1 обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого в АДРЕСА_11, що знаходиться на значній відстані від ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- щодо автомобіля TOYOTA RAV4 вказав, що він був придбаний батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто задовго до його призначення на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відбулося 16.01.2024; 
- щодо стягнення готівкових коштів з ОСОБА_1 зазначив, що розрахунок Позивача не враховує особливості оподаткування грошового забезпечення військовослужбовців. За його твердженням, хоча із сум грошового забезпечення формально утримується податок на доходи фізичних осіб (ПДФО), відповідні суми компенсуються військовослужбовцям за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, фактичний розмір отриманого грошового забезпечення не зменшується на суму такого податку. У зв`язку з цим представник Відповідача-1 вважає, що розрахунки прокурора щодо обсягу наявних у нього коштів є помилковими, оскільки здійснені з урахуванням відрахування сум податків.
2.5. 19.02.2026 від представника Відповідача-3 - адвоката Руднєва Є.Г. -надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 105-133, т. 6), у якому зазначено, що:
- ОСОБА_1 ніяким чином не міг розпоряджатися або вчиняти дії тотожні з правом розпорядження щодо транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO. Посилання Позивача на те, що Відповідач-1 укладав договори страхування ніяким чином не доводять можливості ОСОБА_1 розпоряджатися транспортним засобом. Це може свідчити лише про те, що ОСОБА_1 брав у користування автомобіль у власних потребах, користувач автомобіля не позбавлений можливості страхування;
- є необґрунтованим посилання прокурора на занижену вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, оскільки попередній власник ОСОБА_9 придбала цей транспортний засіб у ТОВ «СЕЦАГРОЕКСПЕРТ» за 30 000 грн; 
- проведений позивачем аналіз інформації ТОВ «АВТО.РІА МАРКЕТПЛЕЙС» не є тим документом, який в розумінні вимог ЦК України може встановлювати вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO; 
- існують лише припущення щодо залежності ОСОБА_3 від ОСОБА_1 . Відповідачі не заперечують, що вони підтримують дружні стосунки протягом тривалого часу. Саме цим пояснюється звернення Відповідача - 1 до Відповідача - 3 з проханням надати автомобіль у тимчасове користування; 
- у позові не зазначається про те, що ОСОБА_1 набув право власності на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO або що такий транспортний засіб був придбаний ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_1 ;
- представник Позивача не дослідив питання фінансової спроможності ОСОБА_3 самостійно придбати автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO.
2.6. 19.02.2026 від представника Відповідача - 2 - адвоката Кордюка В.П. - надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 134-168, т. 6), у якому зазначено, що:
- 18.04.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Перед укладенням договору ОСОБА_5 повідомила, що у зв`язку зі зміною життєвих планів вони з чоловіком продають дві квартири, у тому числі зазначену. Між ними було досягнуто усної домовленості про можливе подальше проживання продавців у квартирі на умовах оренди. Під час перемовин та укладення договору ОСОБА_2 не мала контактів із ОСОБА_1 . Ціна квартири відповідала ринковій вартості та підтверджується довідкою про оціночну вартість від 17.04.2025. Після придбання квартири було розпочато ремонт. У липні ОСОБА_5 звернулася з проханням про тимчасове проживання, з приводу чого не заперечувала ОСОБА_2 22.07.2025 між сторонами укладено договір оренди житлового приміщення. З цього часу у квартирі проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . Оплату житлово-комунальних послуг з моменту придбання здійснює ОСОБА_2 . Наведене свідчить, що квартира придбана нею для власного користування, а ОСОБА_1 не мав можливості прямо чи опосередковано вчиняти щодо квартири дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження нею; 
- є помилковим висновок Позивача про неплатоспроможність ОСОБА_2 придбати квартиру, оскільки він не врахував платоспроможність її чоловіка ОСОБА_2 ;
- доводи про залежність ОСОБА_2 від ОСОБА_1 є припущеннями та не підтверджені належними доказами. Крім того, виключення її чоловіка та синів з військового обліку відбулося у 2022 році, тобто задовго до придбання квартири;
- інформація, надана КНДІСЕ від 08.07.2024 не є висновком експерта у розумінні ЦПК України, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом у справі.
2.7. 25.02.2026 від Відповідача - 3 ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України (а.с. 169-170, т. 6), у яких зазначено, що:
- він особисто придбав автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO за власні кошти для особистих і робочих потреб; 
- після придбання він здійснив ремонт вказаного транспортного засобу та з власної ініціативи періодично надавав його у користування ОСОБА_1 ; 
- між ним та ОСОБА_1 існують дружні стосунки; 
- у період 2024 - 2026 років автомобіль здебільшого не використовувався ОСОБА_3 , оскільки ним періодично користувався ОСОБА_1 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 також оформлював страхування транспортного засобу;
- ОСОБА_1 декілька разів здійснював оплату штрафів, пов`язаних з використанням цього автомобіля; 
- у подальшому цей автомобіль використовується як службовий для переміщення ОСОБА_3 та виконання господарських і робочих завдань; 
- загальна тривалість користування автомобілем ОСОБА_1 у 2024 - 2025 роках становила не більше 72 днів.
2.8. 25.02.2026 від прокурора Пономаренка А.О. надійшла заява з відповідями на відзиви представників відповідачів Кордюка В.П. та Руднєва Є.Г. (а.с. 172-187, т. 6), у якій зазначено, що: 
- є нереалістичною версія щодо обставин набуття ОСОБА_2 квартири, обставин переходу права власності на спірну квартиру, подальшого способу її використання, яка не підтверджена доказами; 
- внаслідок недобросовісних дій адвокатів створилася версія про договір оренди між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; 
- щодо відзиву адвоката Руднєва Є.Г. зазначив, що є хибною версією їхня позиція про виникнення права власності виключно на підставі цивільно-правової довіреності в контексті справ про визнання необґрунтованими активів; 
- систематичне страхування автомобіля та наявність адміністративних штрафів підтверджують існування обставин, які вказують на можливість вчиняти дії тотожні праву розпорядження майном; 
- є хибним твердження представника Відповідача - 3 про те, що інформація ТОВ «АВТО.РІА МАРКЕТПЛЕЙС» не є документом в розумінні ЦК України, оскільки це суперечить нормам ЦПК України та судовій практиці; 
- викладені в позові та відповіді на відзив доводи представника Позивача очевидно спростовують твердження про реальну вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO у розмірі 40 000 грн;
- існують належні докази того, що ОСОБА_1 була відома реальна вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, оскільки він з особистого облікового запису здійснював пошук аналогічного автомобіля.
2.9. 03.03.2026 від представника Відповідача - 3 - адвоката Руднєва Є.Г. - надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 191-199, т. 6), у яких зазначено, що:
- доводи Позивача не спростовують правової позиції ОСОБА_3 та не підтверджують законних підстав для висновку, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO є активом, щодо якого ОСОБА_1 міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження; 
- наведені Позивачем обставини (керування автомобілем, страхування, притягнення до адміністративної відповідальності) самі по собі не доводять наявності у Відповідача - 1 повноважень або реальної можливості визначати юридичну долю цього майна; 
- Позивачем не доведено, що саме ОСОБА_1 фінансував придбання спірного транспортного засобу та ніс витрати на його утримання; 
- посилання Позивача на дружні стосунки між сторонами та службову залежність ОСОБА_3 від ОСОБА_1 не можуть вважатися достатніми доказами на підтвердження позовних вимог; 
- доводи Позивача в частині автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO не підтверджуються належними доказами того, що саме ОСОБА_1 здійснював фактичне розпорядження цим транспортним засобом або він був набутий в його інтересах.
2.10. 03.03.2026 від представника Відповідача - 2 - адвоката Кордюка В.П. - надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 200-205, т. 6), у яких зазначено, що:
- Позивач фактично не досліджує наведені відповідачем доводи та виходить із того, що у розпорядженні суду вже наявні всі необхідні докази. У зв`язку з цим Відповідач - 2 позбавлений можливості повною мірою надати та обґрунтувати свої пояснення; 
- постанова Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1453/25, на яку посилається Позивач, є релевантною для позиції Відповідача - 2, а не Позивача, оскільки на підтвердження фінансової спроможності ОСОБА_2 надано докази, які підтверджують такі обставини. Ці докази є правдоподібними та можуть бути перевірними (зокрема, отримані з податкових органів або з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).
2.11. 27.04.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Б.А. надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження (а.с. 59-62, т. 7).
2.12. 20.05.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Б.А. надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження (а.с. 79-88, т. 7).
2.13. 02.06.2026 та 03.06.2026 від представника Позивача - прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Пономаренка А.О. надійшла заява про зміну предмету позову (а.с. 109-119, 137-145, т. 7). 
2.14. 03.06.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшли заяви про визнання позовних вимог (а.с. 123-127, 128-132, т. 7), в яких йдеться про те, що у разі задоволення судом заяви позивача про зміну предмету позову, ОСОБА_1 визнаватиме змінені позовні вимоги. Також, просив надати розстрочення виконання рішення на підставі п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України.
2.15. 03.06.2026 через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 120-122, т. 7). У своїх заявах зазначили, що вони ознайомлені із заявою ОСОБА_1 про визнання позовних вимог та не заперечують щодо реалізації ОСОБА_1 належного йому процесуального права на часткове визнання позову. Також, не заперечують щодо задоволення заяви прокурора про зміну предмету позову. 
2.16. 03.06.2026 через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 136, т. 7). У цій заяві Відповідач-1 зазначив, що його інтереси представлятиме уповноважений представник, який братиме участь у судовому засіданні та має повноваження на надання пояснень, заявлення клопотань, висловлення позиції щодо поданих заяв та вчинення інших процесуальних дій у межах наданих повноважень. Вказав, що підтримує подану ним заяву про визнання позовних вимог від 02.06.2026 у повному обсязі та просить суд врахувати її під час розгляду справи.
ІІІ. Позиції учасників, присутніх під час розгляду позовної заяви
3.1. Представник позивача - прокурор Пономаренко А.О. - підтримав змінені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Щодо розстрочення виконання рішення прокурор не заперечував за умови дотримання вимог закону. Водночас заперечив проти скасування забезпечення позову, оскільки арешт накладено виключно на активи, які є предметом спору, та він забезпечує виконання можливого рішення суду.
3.2. Адвокат Пулинець Б.А., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , повідомив, що позиція про визнання позову узгоджена з ОСОБА_1 . Також, просить про розстрочення виконання рішення у зв`язку з відсутністю достатніх коштів для одноразового виконання рішення та значним розміром стягнення. Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 повністю визнає змінені позовні вимоги. Попередня заява про часткове визнання стосувалася виключно питання розстрочення виконання рішення. Наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. Окрім цього, заявив клопотання про скасування арешту автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO та квартири. 
3.3. Адвокати Кордюк В.П., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , та Руднєв Є.Г. , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , не заперечували проти визнання позову ОСОБА_1 , зазначивши, що відповідні дії не суперечать інтересам їхніх довірителів, а також підтвердили обізнаність із правовими наслідками такого визнання.
3.4. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Водночас, відповідачами подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
ІV. Правове регулювання та мотиви Суду
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 ЦПК України різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. 
Особливості позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави визначені Главою 12 ЦПК України (ст. 290-292). Позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави в суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. 290 ЦПК України).
Такий позов може бути пред`явлено до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у ч. 2 ст. 290 ЦПК України, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (ч. 4 ст. 290 ЦПК України).
За змістом п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України для цілей глави 12 цього Кодексу особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у пункті 1 та у підпункті «ґ» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 290 ЦПК України передбачено, що позов пред`являється щодо активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 Кримінального кодексу України.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів» від 31.10.2019 набрав чинності 28.11.2019. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що з 01.07.2019 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений у розмірі 2 007 грн. Отже, позов про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави подається, якщо різниця між вартістю активів особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та її законними доходами перевищує 1 505 250 грн (750 х 2 007 грн).
Кримінальна відповідальність за ст. 368-5 КК України встановлена за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на 3 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи (станом на дату пред`явлення позову). Відповідно до положень Закону «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році складав 3 028 грн.
Отже, у цій справі підлягає розгляду спір щодо активів, різниця між вартістю яких та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави, перебуває в межах діапазону від 1 505 250 грн (750 х 2007 грн) до 9 084 000 грн (3 000 х 3 028 грн).
Термін «законні доходи» означає доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема джерел, визначених п. 7-8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» (п. 5 ч. 8 ст. 290 ЦПК України). Законом визначені такі джерела доходів суб`єкта декларування або членів його сім`ї: заробітна плата (грошове забезпечення), отримана як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи; грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються в банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах (п. 7-8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції»). 
Для цілей цієї глави термін «активи» означає грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на рахунках/електронних гаманцях, у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування (п. 1 ч. 8 ст. 290 ЦПК України).
Для визначення вартості таких активів застосовується вартість їх набуття, а в разі їх набуття безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову, мінімальна ринкова вартість таких або аналогічних активів на дату набуття (ч. 3 ст. 290 ЦПК України).
З огляду на ч. 1 ст. 291 ЦПК України суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті за рахунок законних доходів.
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони (ч. 4 ст. 89 ЦПК України). Законом визначено, що у справах цієї категорії застосовується стандарт доказування переваги більш переконливих доказів. Тобто тягар доказування вважається виконаним тоді, коли сукупність наданих доказів дає вищу ймовірність існування спірного факту, ніж його відсутності.
Передбачений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін передбачає, що тягар доказування покладається на кожну зі сторін у межах її вимог та заперечень. За загальним принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цій категорії справ тягар доведення обґрунтованості активів (спростування необґрунтованості) покладається на відповідача за наявності двох умов: достатньої доведеності зв`язку активів із особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та доведеності, що наявна визначена ч. 2 ст. 290 ЦПК України різниця між вартістю таких активів та законними доходами такої особи.
Положення ст. 206 ЦПК України визначають, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 1, 2 цієї статті). 
Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про визнання позову (з урахуванням змінених позовних вимог), що було підтверджено в судовому засіданні його представником Пулинцем Б.А . Інші відповідачі у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - не заперечували проти реалізації ОСОБА_1 свого процесуального права на визнання позову, що підтверджується їхніми заявами. У судовому засіданні 03.06.2026 представники відповідачів Пулинець Б.А. , Кордюк В.П. та Руднєв Є.Г. повідомили, що відповідачам роз`яснено та зрозуміло наслідки визнання позову. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що подане визнання позову є добровільним, усвідомленим та таким, що відповідає вимогам закону.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.09.2020 в справі № 572/2515/15-ц вказано, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2022 справа № 675/2136/19).
Визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову лише за сукупності таких умов: визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України; відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суди не можуть покладати в основу судового рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши обставин справи (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.08.2024 справа № 363/756/20).
При вирішенні справи за позовом про визнання активів необґрунтованими з`ясуванню підлягають такі обставини:
(1) чи є відповідачі особами, які визначені в ч. 4 ст. 290 ЦПК України як такі, до яких може бути пред`явлений позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
(2) чи відбулось набуття активів, про необґрунтованість яких стверджує позивач, у один зі способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, а саме: особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність; іншою фізичною або юридичною особою за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
(3) чи пред`явлено позов щодо активів, які передбачені ч. 2 ст. 290 ЦПК України.
Водночас, у цій справі представником Позивача змінено позовні вимоги та заявлено вимогу про стягнення в дохід держави вартості активів, а Відповідачем-1 подано заяву про визнання позову. За таких обставин Суд вважає за необхідне додатково з`ясувати такі питання:
- чи наявні підстави для стягнення в дохід держави вартості активу; 
- чи не суперечить визнання Відповідачем-1 позову вимогам закону або чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та чи є підстави для прийняття судом такого визнання. 
З огляду на викладене, Суд перевірить наявність передбачених законом підстав для задоволення позову, а також з`ясує, чи не суперечить визнання позову Відповідачем - 1 вимогам закону та чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
У контексті питання, чи є відповідачі суб`єктами в розумінні ч. 4 ст. 290 ЦПК, слід зазначити таке. 
ОСОБА_1 обіймав керівні посади в ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 29.10.2020 до 01.11.2024 (посади заступника військового комісара з територіальної оборони, заступника начальника з територіальної оборони, начальника третього відділу, заступника начальника центру - начальника мобілізаційного відділення, начальника), був особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Ці обставини підтверджуються витягами із наказів Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 », начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 22 т. 3, а.с. 138, т. 2, а.с. 23 т. 3, а.с. 137, т. 2, а.с. 24 т. 3, а.с. 136, т. 2, а.с. 25 т. 3, а.с. 135, т. 2); витягом із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 40 від 16.01.2024, витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 № 22 від 22.01.2024 про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.01.2024 (а.с. 26 т. 3, а.с. 134, т. 2). Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 1194 від 28.10.2024 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас (а.с. 27 т. 3).
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України та пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особами, уповноваженими на виконання функцій держави є військові посадові особи Збройних Сил України. Отже, відповідач ОСОБА_1 є суб`єктом у розумінні ч. 4 ст. 290 ЦПК України.
За твердженням Позивача, ОСОБА_1 за допомогою матері ОСОБА_5 , а також ОСОБА_2 і ОСОБА_3 набув у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість. Отже, до активів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо яких ОСОБА_1 міг прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, і які належать до переліку, передбаченого ч. 2 ст. 290 ЦПК України, може бути застосовано механізм визнання таких активів необґрунтованими та стягнення їх вартості в дохід держави.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є особами, уповноваженими на виконання ані функцій держави, ані місцевого самоврядування. У зв`язку з цим, зважаючи на правила ч. 4 ст. 290 ЦПК України, позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлений до них, як до інших фізичних осіб, які набули у власність активи, зазначені у частині другій цієї статті, за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (тобто ОСОБА_1 ) (1), або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави (тобто, ОСОБА_1 ), може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (2).
У позовній заяві стверджується про те, що ОСОБА_5 придбала активи (квартиру та автомобіль TOYOTA RAV4, які наразі зареєстровані за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (добросовісного набувача) відповідно), за доручення ОСОБА_1 , який має / мав можливість прямо чи опосередковано вчиняти / вчиняв щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Прослідковано чіткий зв`язок між зазначеними активами та ОСОБА_1 , який на момент їх придбання був особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2022 ОСОБА_16 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 350 609 грн (а.с. 46-51, т. 2).
У подальшому, 18.04.2025 відповідно до договору купівлі-продажу мати Відповідача-1 ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_1 продала квартиру ОСОБА_2 за ціною 351 000 грн (а.с. 56-59, т. 2). 
Відповідно до договору купівлі - продажу № 5341/2021/2773966 від 03.09.2021 ОСОБА_17 продала ОСОБА_5 автомобіль TOYOTA моделі RAV4, VIN код: НОМЕР_1 за ціною 358 000 грн (а.с. 68-69 т. 2). Згідно договору купівлі - продажу № 7141/2025/5632503 від 24.09.2025 ОСОБА_5 продала зазначений автомобіль ОСОБА_7 за ціною 470 820 грн (а.с. 62 т. 3). 
Також, відповідно до договору купівлі - продажу № 5341/2024/4293109 від 02.02.2024 ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 автомобіль TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, VIN код: НОМЕР_2 за ціною 40 000 грн. При цьому, найнижча ринкова вартість такого автомобіля складала 1 111 449, 50 грн. Починаючи з 18.03.2024, ОСОБА_1 фактично здійснював та продовжує здійснювати на сьогодні дії тотожні праву розпорядження цим транспортним засобом.
За таких обставин, Суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до приписів ч. 4 ст. 290 ЦПК України, є належним відповідачами у цій справі, попри те, що вони не є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
У контексті питання, чи пред`явлено позов щодо активу, передбаченого ч. 2 ст. 290 ЦПК України, слід зазначити таке.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 290 ЦПК України позов пред`являється щодо активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», тобто після 28.11.2019.
Для цілей глави 12 ЦПК України термін «активи» означає, зокрема грошові кошти та інше майно (п. 1 ч. 8 ст. 290 ЦПК України). Активами, про необґрунтованість яких стверджував представник Позивача (вартістю 2 992 769, 50 грн, з урахуванням змінених позовних вимог) є: 
- квартира АДРЕСА_1 , вартістю 1 410 500 грн; 
- транспортний засіб TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 , вартістю 358 000 грн;
- дохід, отриманий від продажу необґрунтованого активу в сумі 112 820 грн, а саме від продажу транспортного засобу TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 ;
- транспортний засіб TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 , вартістю 1 111 449, 50 грн. 
Таким чином, зазначене майно відповідає встановленим законом ознакам поняття «активи», було набуте після 28.11.2019, а тому може бути предметом позову про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 292 ЦПК України передбачено, що у разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. (ч. 3 ст. 49 ЦПК України). Під час подання позову представник Позивача самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес було порушено Відповідачем, та зазначає, які дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. 
Так, 02.06.2026 та 03.06.2026 прокурор Пономаренко А.О. звернувся із заявою про зміну предмету позову, яка була прийнята судом до розгляду. У цій заяві просить стягнути в дохід держави не самі активи, а їх вартість, оскільки такий спосіб захисту є більш ефективним, забезпечує реальне виконання рішення та усуває ризики знецінення майна під час тривалого судового розгляду та подальшого виконання рішення. Крім того, прокурор зазначив, що спірна квартира після набуття зазнала невід`ємних поліпшень за рахунок законних коштів відповідача, тому її стягнення в натурі може призвести до непропорційного втручання у право власності. З огляду на це прокурор вважає справедливим та таким, що відповідає судовій практиці, стягнення вартості активів у грошовому еквіваленті.
Також, слід додати, що з урахуванням долучених матеріалів представником Відповідача - 1 Пулинцем Б.А. змінилася і вартість активів (квартири та автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO), що відображено у звіті з незалежної оцінки майна (квартири) від 11.05.2026, висновку експерта № 154-26 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 12.05.2026 (автомобіля). 
Дослідивши матеріали справи, Суд встановив, що право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , право власності на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO - за ОСОБА_3 , а право власності на автомобіль TOYOTA RAV4 було зареєстровано за матір`ю відповідача ОСОБА_5 (з 14.09.2022 до 24.09.2025). Отже, зазначені активи фактично набуті в інтересах ОСОБА_1 та він міг вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Відповідач ОСОБА_1 у своїй письмовій заяві визнав змінені позовні вимоги в повному обсязі. Суд, перевіривши добровільність та усвідомленість такого волевиявлення, а також відсутність суперечності закону чи порушення прав інших осіб, дійшов висновку, що воно підлягає прийняттю, а обставини, які визнаються учасниками справи, не потребують доказуванню. 
У такому випадку Суд, заслухавши пояснення сторін та враховуючи заяву відповідача ОСОБА_1 про визнання позовних вимог, дійшов висновку, що обставини, які підлягають з`ясуванню при вирішенні справи за позовом про визнання активів необґрунтованими, знайшли своє підтвердження та не оспорюються сторонами.
З огляду на добровільне визнання позову відповідачем ОСОБА_1 та відсутність спору щодо фактичних обставин, які підлягають доказуванню, Суд не досліджував, але врахував надані відповідачами докази, що підтверджують фактичний стан спірного майна (зокрема, поліпшення умов квартири, технічний стан автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO), а також інші дані, що містяться у матеріалах справи.
На підставі цього, Суд вважає доведеними обставини, необхідні для задоволення позову, у відповідності до ст. 82, 83, 206 ЦПК України. Перевіривши позовну заяву, її підстави, заяву про зміну предмету позову, а також враховуючи, що відповідачі не заперечували проти визнання активів необґрунтованими, Суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Пономаренка А.О. до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з урахуванням змінених позовних вимог, а саме про визнання необґрунтованими активами (квартири № 4 , транспортних засобів TOYOTA RAV4 та TOYOTA LAND CRUISER PRADO, а також доходу, отриманого від продажу необґрунтованого активу (транспортного засобу TOYOTA RAV4) в сумі 112 820 грн) та стягнення їх вартості в дохід держави в розмірі 2 992 769, 50 грн. 
Розподіл судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави судовий збір не справляється. Оскільки позовні вимоги у цій справі не є об`єктом справляння судового збору, судовий збір не може бути покладений на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не заявлено.
Заходи забезпечення позову
У позовній заяві зазначено, що заява про забезпечення позову подана до суду одночасно з позовною заявою. 12.01.2026 до Вищого антикорупційного суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи (квартиру, транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO), про що 13.01.2026 Судом постановлено відповідну ухвалу (а.с. 10, т. 1).
У судовому засіданні представник Відповідача-1 Пулинець Б.А. просив скасувати заходи забезпечення позову, на що представник Позивача Пономаренко А.О. заперечив та вказав, що такі заходи слугують належною підставою для виконання рішення. 
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову врегульовано нормами ст. 158 ЦПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача та гарантування реального й ефективного виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Так, надання Відповідачу-1 розстрочення виконання рішення не свідчить про відсутність підстав для подальшого застосування заходів забезпечення позову. Навпаки, з огляду на відстрочене у часі виконання рішення, збереження застосованих заходів забезпечення спрямоване на виконання судового рішення в майбутньому. Враховуючи ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, розстрочення виконання судового рішення, застосовані заходи забезпечення позову у цій справі не підлягають скасуванню та продовжують діяти відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України.
Розстрочення виконання рішення 
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення; надання відстрочення або розстрочення виконання рішення (п. 1-2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). 
При вирішенні питання відстрочки (розстрочки) виконання рішення, суд має з`ясувати конкретні обставини, що свідчать про наявність виняткового випадку, у зв`язку з яким виконання судового рішення у визначений строк є неможливим або істотно утрудненим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 552/3117/15-ц).
У своїх заявах про визнання позовних вимог Відповідач -1 просив надати розстрочення виконання рішення на підставі п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України за таким графіком: 2 000 000 грн він сплачує в дохід держави протягом двох місяців з моменту ухвалення судового рішення; 992 769, 50 грн (тобто по 82 730, 80 грн щомісячно протягом року), починаючи з наступного місяця, у якому буде сплачено 2 000 000 грн. 
За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України). 
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову (ч. 4-6 ст. 435 ЦПК України).
На переконання Суду, існують підстави для часткового задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 , оскільки її зміст фактично зводиться до надання можливості сплатити вартість необґрунтованих активів у строк, що перевищує один рік з дня ухвалення рішення суду (08.06.2026). 
Суд вважає необхідним встановити розстрочення виконання рішення на строк, передбачений законом, який, з одного боку, забезпечить реальне виконання рішення, а з іншого - не призведе до надмірного обтяження Відповідача-1 та відповідатиме принципу пропорційності. Отже, необхідно розстрочити виконання рішення Суду на строк, протягом якого ОСОБА_1 сплачує в дохід держави: 
- 2 000 000 грн - протягом двох місяців з моменту ухвалення судового рішення судом, тобто до 08.08.2026; 
- 992 769, 50 грн - рівними частинами протягом 10 місяців, починаючи з наступного місяця, у якому буде сплачено 2 000 000 грн, тобто, починаючи з 08.08.2026 щомісячно сплачувати по 99 276, 95 грн (992 769, 50 грн : 10 місяців, протягом якого має бути виконане рішення).
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 263-266, 273, 290-291, 352, 354 ЦПК України, Суд
ухвалив:
1.Задовольнити позовну заяву Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави.
2. Визнати необґрунтованими активи: 
- квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 410 500 грн, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; 
- транспортний засіб TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 , вартістю 358 000 грн;
- дохід, отриманий від продажу необґрунтованого активу в сумі 112 820 грн, а саме від продажу транспортного засобу TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 ;
- транспортний засіб TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 , вартістю 1 111 449, 50 грн, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 . 
3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) в дохід держави вартість необґрунтованих активів в сумі 2 992 769, 50 грн, а саме:
- вартість квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 в сумі 1 410 500 грн (один мільйон чотириста десять тисяч п`ятсот гривень); 
- вартість транспортного засобу TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 в сумі 358 000 грн (триста п`ятдесят вісім тисяч гривень); 
- доходу, отриманого від продажу транспортного засобу марки TOYOTA моделі RAV4, 2013 року випуску, VIN код: НОМЕР_1 , активу, визнаного необґрунтованим, в сумі 112 820 грн (сто дванадцять тисяч вісімсот двадцять гривень); 
- вартість транспортного засобу марки TOYOTA моделі LAND CRUISER PRADO, 2021 року випуску, VIN код: НОМЕР_2 у сумі 1 111 449, 50 грн (один мільйон сто одинадцять тисяч чотириста сорок дев`ять гривень 50 копійок).
4. Частково задовольнити заяву відповідача ОСОБА_1 про розстрочення судового рішення.
Розстрочити виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Держави Україна вартість необґрунтованих активів шляхом сплати: 
- 2 000 000 грн - протягом двох місяців з моменту ухвалення судового рішення судом (тобто до 08.08.2026); 
- 992 769, 50 грн - рівними частинами протягом десяти місяців, починаючи з 08.08.2026, тобто по 99 276, 95 грн (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сімдесят шість гривень 95 копійок) кожен місяць. 
5. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Інформація про сторін:
Позивач: Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, юридична адреса: м. Київ, вул. Ісаакяна, 17, ідентифікаційний код юридичної особи: 45252419.
Відповідач-1: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , та відоме місце проживання:  АДРЕСА_8 ).
Відповідач-2: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса реєстрації та відоме місце проживання: АДРЕСА_9 ). 
Відповідач-3: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса реєстрації та відоме місце проживання: АДРЕСА_10 ).
8. Повне судове рішення складено 11.06.2026.
Головуюча суддя:       Л.І. Задорожна
Судді:         Я.В. Шкодін
В.В. Крикливий