КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/3900/24 Головуючий у І інстанції - Хромова О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/1554/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

установив:

У березні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАзПБ» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовувало тим, що 20 червня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00611.004032186.
07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ним, ТОВ «ФК «ЄАзПБ», укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до нього. 
Зазначало, що набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 в розмірі 67935,07 грн., з яких
24760,69 грн. - заборгованість за основним боргом, 43177,38 грн. - заборгованість за відсотками, 0 грн. - заборгованість за комісіями. 
Додатково наголошувало, що всі нарахування відбувалися до дати отримання ним права грошової вимоги і здійснювалися безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. Воно не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 в розмірі 67938,07 грн. та судові витрати в розмірі 3028 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року зазначений вище позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 в розмірі 67938,07 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що так звані Розрахунки заборгованості і Витяги з реєстру боржників це абсолютно не виписка по рахунку і не арифметичний розрахунок такої суми боргу, це інформативні довідки (таблиці), де просто визначена сума боргу первісним кредитором на момент переуступки боргу ТОВ «ФК «ЄАзПБ»,і ще за незрозумілий період, що виходить за межі умов договору.
Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повістю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Крім того, вказує, що п.п. 1.11., 6.1. кредитного договору, що передбачають сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту є недійсними, а кредитний договір від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 у цій частині є нікчемним.
Вказує, що без належно оформленої Виписки по рахунку і розрахунку боргу не можливо встановити чи нараховував первісний кредитор комісію в розмірі 14970,96 грн., і чи не відносив банк сплачені нею кошти на сплату такої незаконної комісії, і чи не потрібно здійснити було перерахунок боргу при винесенні рішення.
Вважає, що позивачем нарахування відсотків здійснювалось після закінченні періоду визначеного кредитним договором, коли вони можуть нараховуватись.
Крім того, вказує, що новий кредитор не надав суду належних доказів переходу права вимоги за кредитним договором укладеним з АТ «Ідея Банк».
Зазначає, що позивачем пропущено також строк позовної давності по стягненню суми боргу, відсотків, та просить його застосувати.
Просила суд, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАзПБ» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що укладаючи кредитний договір, відповідач прийняла запропоновані з АТ «Ідея Банк» умови надання кредиту, погодилася з ними і не вносила ніяких заперечень з приводу нарахування процентів від суми отриманого кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості, натомість здійснювала оплати на погашення кредиту та відсотків в розмірах визначених у графіку платежів.
Вказує, що ордер-розпорядження та прибутковий позабалансовий ордер є первинними бухгалтерськими документами, які оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже є належними доказами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій між первісним кредитором та позичальником, тобто долучений до позовної заяви ордер є належним доказом того, що АТ «Ідея Банк» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у відповідних розмірах та на відповідних умовах.
Доказів протилежного, зокрема того, що кредитні кошти не були надані ОСОБА_1 на відкритий їй рахунок за умовами кредитного договору відповідач суду не надала, натомість, здійснювала часткову оплату для погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про те, що позичальником було отримано та використано надані кредитні кошти.
Наголошує, що надало суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до нього, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» відносно договору.
Вказує, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018року було продовжено на строк дії воєнного стану.
Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що20 червня 2018 року ОСОБА_1 підписано заяву №Z06.00611.004032186 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання договору про використання аналога власноручного підпису АТ відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк»
Також, 20 червня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір
№Z06.00611.004032186.
Пунктом 1.1 договору визначено, що АТ «Ідея Банк» надає позичальнику ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 30000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.
Банк надає кредит строком на 24 місяців.
За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшеної на 12,49% (маржу банку).
Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5%, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99%.
Пунктом 1.13 Договору встановлено, що позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за якими виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві на страхування, яка додається до цього договору.
Згідно п. 1.14 договору від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186, банк відкриває позичальнику поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS, що обслуговується на умовах комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Згідно паспорту споживчого кредиту від 20 червня 2018 року ОСОБА_1 надано кредит на таких умовах: тип кредиту - кредит, строк кредитування - 24 місяців, сума кредиту - 30000 грн.; процентна ставка - 21,99% річних, тип - змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,15% щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом - 25555,55 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту - 52952,81 грн.
Додатком №1 до паспорту споживчого кредиту встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором.
Також, 20 червня 2018 року між ОСОБА_1 підписано договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №Z06.00611.004032186. Згідно п. 4.4. такого договору, розмір страхового внеску за цим договором становить 2602,74 грн.
Згідно ордеру-розпорядження від 20 червня 2018 року №1 про видачу кредиту, на особовий рахунок ОСОБА_1 згідно договору від 20 червня 2024 року №Z06.00611.004032186 надано кредитні кошти у розмірі 27397,26 грн.
Також, згідно ордеру-розпорядження від 20 червня 2018 року №1 про сплату страхового платежу перераховано грошові кошти у розмірі 2602,74 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 станом на 30 січня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 67938,07 грн., з яких: 24760,69 грн. - залишок заборгованості за основним боргом, 43177,38 грн. - залишок заборгованості за відсотками.
07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено договір факторингу №07072023.
Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору факторингу клієнт (АТ «Ідея Банк») відступає фактору (ТОВ «ФК «ЄАзПБ»), а фактор приймає права вимоги та на їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 3.1 договору факторингу передбачено, що сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, по реєстрам боржників №1 (лот №3), №2 (лот №5), №3 (лот №12), №4 (лот №13) складає 15500000 грн., а з вирахуванням суми гарантійного внеску у розмірі 200000 грн., сума фінансування згідно договору, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15300000грн.
Згідно п. 4.1 договору факторингу фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».
З п. 5.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 4.1 договору факторингу.
Відповідно до витягу від 15 лютого 2024 року з реєстру боржників від 07 липня 2023 року №4 до договору факторингу від 07 липня 2023 року №07072023, встановлено, що АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАзПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 червня 2018 року №Z06.00611.004032186 на загальну суму заборгованості 67938,07 грн., з яких: 24760,69 грн. - залишок заборгованості за основним боргом, 43177,38 грн. - залишок заборгованості за відсотками.
З платіжної інструкції від 11 липня 2023 року №19913 встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАзПБ» здійснило платіж на суму 15300000грн. на розрахунковий рахунок АТ «Ідея Банк», призначення платежу - оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу від 07 липня 2023 року №07072023, дата валютування - 11 липня 2023 року, статус - виконано.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ст. 1049 цього Кодексу,позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом ч. 1 ст. 615 ЦК України, не припустима одностороння відмова від зобов`язання.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як убачається з матеріалів справи, 20 червня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00611.004032186.
В апеляційній скарзі відповідачем не заперечується факт укладання зазначеного вище кредитного договору.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про не надання ТОВ «ФК «ЄАзПБ» належних доказів нарахованого розміру заборгованості за кредитним договором, а саме відсутність документів первинного бухгалтерського обліку, з огляду на наступне.
За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 №566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. 
Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за №559/7880, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції. 
У п. 4.4 глави 4 зазначеного Положення визначено, що залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові та меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Відповідно до п. 4.2 Положення від 18.06.2003 №254, внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. 
Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами. Відповідно до п. 4.8. Положення від 18.06.2003 №254, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). 
З огляду на наведене, наявні в матеріалах справи докази, а саме: ордер-розпорядження та прибутковий позабалансовий ордер є первинними бухгалтерськими документами, які оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже є належними доказами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій між первісним кредитором та ОСОБА_1 , та є належним доказом того, що АТ «Ідея Банк» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.
Доказів протилежного, зокрема того, що кредитні кошти не були надані ОСОБА_1 на відкритий їй рахунок за умовами кредитного договору, вона суду не надав. Натомість, здійсненна часткова оплата для погашення заборгованості за кредитом свідчать про те, що позичальником було отримано та використано надані кредитні кошти.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим отримання ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором №Z06.00611.004032186від 20 червня 2018 року, та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі24760,69 грн. (заборгованість за основним боргом), оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору в частині погашення основної заборгованості.
Разом з тим, колегія суддів вважає, суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ».
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАзПБ» про стягнення заборгованості за договорами в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі №300/438/18.
За умовами кредитного договору№Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018 року укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 30000 грн. строком на 24 місяців. 
Отже, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором за 24 місяці з 20 липня 2018 року по 20 червня 2020 року, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, становить 7981,85 грн.
Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018 року у розмірі 32742,54 грн., яка складається з:24760,69 грн. - заборгованість за основним боргом, 7981,85 грн. - заборгованість за відсотками.
В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягає.
Щодо вимог апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
Виходячи із норм ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов.
Встановлено, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено Договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАзПБ». 
Таким чином, керуючись нормою ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору факторингу, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. 
Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018 року має часові рамки з 07 липня 2023 року по 07 липня 2026 року. 
Відтак, ТОВ «ФК «ЄАзПБ», звернувшись до суду у лютому 2024 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строків позовної давності, тобто підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений - відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення повністю, а в цілому ґрунтуються на незгоді відповідача із необхідністю сплачувати заборгованість по кредитному договору. 
Таким чином, оскаржуване рішення підлягає зміні в розмірі суми заборгованості за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ» з 67938,07 грн. до 32742,54 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 48,19%, то з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1459,19 грн. (3028 грн.x 48,19%: 100%).
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 також задоволена частково, на її користь на 51,81%, то з позивача ТОВ «ФК «ЄАзПБ» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2353,21 грн. (4542 грн. x 51,81%: 100%).
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з ТОВ «ФК «ЄАзПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 894,02 грн. (2353,21 грн.- 1459,19 грн.).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року змінити, зменшити суму заборгованості за кредитним договором №Z06.00611.004032186 від 20 червня 2018 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 67938,07 грн. до 32742,54 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 894,02 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба