ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1029/26 Справа № 182/586/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чуприна А. П. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2026 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 564809 від 12.01.2026 27.12.2025 о 13 год 30 хв у м. Нікополі, на вул. Електрометалургів, 4-В, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці та допустив зіткнення з автомобілем Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку. Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 — тілесні ушкодження, однак відомості до ЄРДР не вносилися. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог указує, що ДТП сталася саме через значне перевищення швидкості водієм автомобіля Jeep, державний номерний знак НОМЕР_1 , який порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, рухався лівою смугою, значно перевищив дозволену швидкість, не оцінив дорожньої обстановки, зокрема того, що попереду нього були пішохідний перехід та автомобіль, який здійснював поворот ліворуч, а також не дотримався безпечної дистанції, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Наслідки зіткнення, на його думку, свідчать про значне перевищення швидкості іншим водієм.
Звертає увагу на неправильне складання схеми ДТП, зокрема на зазначене в ній місце зіткнення автомобілів, яке не узгоджується з характером їх механічних пошкоджень.
Указує, що особисто пояснень не надавав, а лише підписав пояснення, складені поліцейським. Тому ним було надано інші письмові пояснення, які суд не взяв до уваги.
Наголошує, що працівники поліції протягом доби не внесли відомості до ЄРДР та не провели необхідних слідчих дій для встановлення фактичних обставин. Протокол про адміністративне правопорушення стосовно іншого учасника взагалі не складався, отже працівники поліції перебрали на себе функцію суду та заздалегідь визначили винного у виникненні ДТП.
Зауважує, що звертався до суду першої інстанції з клопотанням про призначення автотехнічної експертизи, однак суд його не задовольнив.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому був належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів із дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін і предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону під час розгляду суддею місцевого суду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Суд першої інстанції, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, обґрунтовано дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у виникненні ДТП.
Так, суд першої інстанції наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення обґрунтував дослідженими доказами, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 564809 від 12.01.2026;
- схемою місця ДТП від 27.12.2025, яка була підписана обома водіями та не містила заперечень з їхнього боку, у якій зафіксовано відомості про рух і положення автомобілів, зокрема місце зіткнення автомобілів, їх початкові положення на дорозі та траєкторію їх руху. Згідно зі схемою місця ДТП автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався крайньою правою смугою руху, звідки і почав маневр розвороту ліворуч;
- протоколом огляду місця ДТП від 27.12.2025;
- інформацією, зафіксованою у запитах Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області та відповідях КП «Нікопольська міська лікарня № 4 НМР»;
- письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- актом СМЕ № 61 та доданими фото з місця події.
Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено автотехнічну експертизу.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-26/14864-ІТ від 08.05.2026, у розпорядженні якого були всі матеріали справи:
- варіант № 1, згідно зі свідченнями ОСОБА_1 :
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, у цій дорожній обстановці водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, у цій дорожній обстановці водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України;
- варіант № 2, згідно зі свідченнями ОСОБА_2 :
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, у цій дорожній обстановці водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, у цій дорожній обстановці водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
За варіантом № 1, згідно зі свідченнями ОСОБА_1 , виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, аварійну обстановку в цій дорожньо-транспортній ситуації створив водій автомобіля Jeep Grand Cherokee ОСОБА_2 .
За варіантом № 2, згідно зі свідченнями ОСОБА_2 , з причини, зазначеної в дослідницькій частині цього висновку, відповісти на поставлене питання на цьому етапі дослідження неможливо.
За варіантом № 1, згідно зі свідченнями ОСОБА_1 , виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, дії водія ОСОБА_1 відповідали вимогам Правил дорожнього руху України.
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України.
За варіантом № 2, згідно зі свідченнями ОСОБА_2 , виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
З причини, зазначеної в дослідницькій частині цього висновку, відповісти на поставлене питання на цьому етапі дослідження неможливо.
За варіантом № 1, згідно зі свідченнями ОСОБА_1 , виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти ДТП.
Виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, водій ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти ДТП.
За варіантом № 2, згідно зі свідченнями ОСОБА_2 , виходячи з даних, які містяться в наданих матеріалах справи, водій ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти ДТП.
З причини, зазначеної в дослідницькій частині цього висновку, відповісти на поставлене питання на цьому етапі дослідження неможливо.
Усебічно вивчивши вказаний висновок експерта разом із матеріалами справи, письмовими та фотодоказами, апеляційний суд не вбачає підстав вважати висновок експерта неповним або неналежним. На дослідження направлено всі матеріали справи, які, зокрема, містять письмові пояснення осіб, досліджені експертом та покладені в основу дослідницької частини.
Аналізуючи висновок експерта в сукупності з матеріалами справи, апеляційний суд вважає, що поза розумним сумнівом установлено порушення ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України, яке перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.
Водночас апеляційний суд зауважує, що порушення ПДР України водієм ОСОБА_2 не є предметом розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення. Суд не вправі приймати будь-які рішення стосовно особи, щодо якої у провадженні судді немає справи.
Розглядаючи справу про вчинення адміністративного правопорушення, суд не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, які були встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом, на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, та навести у своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження й оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Отже, судом розглядається справа виключно щодо ОСОБА_1 та встановлюється наявність або відсутність інкримінованих йому порушень.
Так, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Апеляційний суд звертає увагу, що під час експертного дослідження не виявилося можливим відповісти на низку питань на цьому етапі дослідження, що не нівелює наявності порушення водіями, у тому числі ОСОБА_1 , ПДР України, яке перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, оскільки таке порушення експертним шляхом не виключено.
Водночас висновком експерта за версіями обох водіїв установлено, що в цій дорожній обстановці водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Отже, незалежно від наявності або відсутності порушень правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , водій ОСОБА_1 у цій дорожній обстановці повинен був дотримуватися вимог п. 10.1 ПДР України, а недотримання цих вимог, своєю чергою, стало наслідком настання ДТП. Тобто вина ОСОБА_1 наявна та доведена поза розумним сумнівом.
Під час дослідження матеріалів справи та показань самих учасників ДТП, ураховуючи місце зіткнення та ділянки автомобілів, які отримали механічні ушкодження, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, зокрема вимог п. 10.1 ПДР України, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, а отже, у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що підтверджені належними та допустимими доказами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що під час оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Європейський суд з прав людини зазначає, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France» («Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no. 2)» («Гору проти Греції № 2») [ВП], § 41).
Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, зокрема на предмет того, чи отримані вони з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, чи підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, чи є належними та допустимими.
Водночас апеляційним судом реалізовано право ОСОБА_1 на проведення експертного дослідження, результати якого не виключили наявності в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Таким чином, переконливих доводів, які вказували б на істотні порушення, що могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, були б безумовною підставою для його скасування та спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування постанови судді.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА