ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1794/26 Справа № 214/1207/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Платошина О.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 27.01.2026 року о 23 годині 39 хвилин у м. Кривому Розі, Саксаганський район, пр. 200-річчя Кривого Рогу, буд. 26, керував транспортним засобом Chevrolet Cobalt, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, сповільненість мови. Від проходження медичного огляду в закладі КНП «ДБКЛПД» ДОР з метою встановлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудні відеореєстратори 475377, 475715, 475758, 475168.
На зазначену постанову захисник адвокат Платошин О.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що відсутні докази факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , також відсутні докази руху транспортного засобу. Свідок ОСОБА_2 керування не бачив. Суд послався на камеру «Безпечне місто», проте в матеріалах справи відсутній відеозапис, який ідентифікує особу водія в момент руху, та взагалі відсутні відомості, що підтверджують рух авто в дану дату та час, що відповідають протоколу.
Зауважує на недоведеності законності підстав для зупинки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що слугували підставою для зупинки транспортного засобу. Поліцейським зазначено про порушення вимог ПДР, однак відповідна постанова не виносилась. Якщо зупинка була безпідставною, всі наступні дії поліції є незаконними, а отримані докази - недопустимими.
Наголошує, що судом першої інстанції не враховано порушення процедури пропозиції огляду. Суд констатував відмову від огляду в медичному закладі, проте не перевірив, чи пропонували водієві пройти огляд на місці з використанням спеціальних технічних засобів, що є обов`язковим етапом відповідно до Інструкції.
Вказує, що судом першої інстанції використано недопустимий доказ, а саме рапорт працівника поліції, який не може бути самостійним доказом, оскільки є внутрішнім документом органу, який ініціював переслідування.
Зауважує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит працівника патрульної поліції ОСОБА_3 , який, на думку захисту, зміг би надати свідчення про відсутність на бодікамерах руху транспортного засобу.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Платошин О.М. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Платошина О.М. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на вимогу поліцейського.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 577157 від 28.01.2026 року;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 28.01.2026 року, яке складено відповідно до вимог Інструкції (а.с. 2); 
- рапортом працівника патрульної поліції; 
- даними відеозапису, з якого вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції за порушення вимог ПДР та у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння шляхом їх перевірки на місці. Водію були роз`яснені його права, заяв та клопотань не надходило. На пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння водій, якому роз`яснено причини зупинки та ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився від його проходження в медичному закладі; 
- довідкою, згідно з якою гр. ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 . 
Крім того, судом першої інстанції допитаний свідок ОСОБА_2 , який зазначив, що від командира екіпажу «Буран 0011» ОСОБА_3 надійшло повідомлення про зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на проспекті 200-річчя Кривого Рогу за порушення вимог ПДР, а саме керування автомобілем з несправними габаритними вогнями. Відповідно до відомостей з відділу адміністративної практики ПП на водія ОСОБА_1 було складено постанову ЕА № 6576496 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Пояснив, що факт руху автомобіля зафіксовано на стаціонарну камеру «Безпечне місто» та надано відділом ДТП Полку ПП м. Кривого Рогу. У подальшому при спілкуванні водій поводився нервово. Згодом у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, сповільненість мови. Від проходження медичного огляду в закладі КНП «ДБКЛПД» ДОР з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння водій відмовився. Протокол ОСОБА_1 підписав, зауважень не подавав.
Вказані докази, на думку апеляційного суду, є належними і допустимими, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт зупинки транспортного засобу та перебування ОСОБА_1 за кермом. Під час спілкування з водієм поліцейськими виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, від чого останній відмовився. При цьому ОСОБА_1 запитав в інспектора поліції наслідки відмови, на що поліцейський зазначив, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність та буде складений протокол. Вже після такого роз`яснення ОСОБА_1 вказав, що відмовляється від проходження огляду.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності в апеляційного суду не виникає.
Апеляційний суд наголошує, що норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом. Більш того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі всіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
У даному випадку з наданих до протоколу відеозаписів, зокрема камер «Безпечне місто», зафіксований рух автомобіля з порушенням ПДР України та слідування автомобіля патрульної поліції за автомобілем Chevrolet Cobalt. У подальшому з бодікамер працівників поліції вбачається, що після зупинки вказаного автомобіля працівники поліції підійшли до водійського місця автомобіля, за яким перебував ОСОБА_1 , інших осіб у транспортному засобі не було. За весь час спілкування ОСОБА_1 жодного разу не заперечував, що саме він керував транспортним засобом, як під час спілкування з поліцейськими, так і під час складання протоколу. А тому факт керування транспортним засобом Chevrolet Cobalt саме ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, доведений поза розумним сумнівом.
За вищенаведених підстав апеляційний суд не вбачає порушення права особи на захист у недопиті інспектора поліції ОСОБА_3 на предмет відсутності на бодікамерах руху транспортного засобу.
Твердження захисника про порушення порядку проведення огляду у зв`язку з відсутністю пропозиції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу не ґрунтується на вимогах спеціальної норми правового акта.
Так, відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У даному випадку у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, які останнім не заперечувалися, а тому інспектор поліції правомірно висунув вимогу щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння одразу у закладі охорони здоров`я.
Отже, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування ним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на вимогу поліцейського, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Не можуть бути задоволеними і посилання в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» комендантська година - це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно з призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась та тривала на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями, у разі їх утворення, можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевірка у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів в осіб, а в разі потреби - проведення огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456, правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів в осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
Отже, інспектор поліції діяв у межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні. Крім того, констатовано порушення ОСОБА_1 ПДР України, зокрема керування автомобілем з вимкненим світлом фар та здійснення розвороту на червоний сигнал світлофора, що зафіксовано на камерах спостереження «Безпечне місто» та одразу наголошено водієві після зупинки, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд зауважує, що, згідно з позицією Верховного Суду, рапорт поліцейського є лише внутрішнім службовим документом, а не самостійним, незалежним та беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Рапорт не підтверджує факт порушення, якщо не підкріплений іншими доказами (відеозаписом, показаннями свідків), оскільки поліцейський є зацікавленою особою, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі.
Посилання захисника на те, що рапорт поліцейського не є самостійним доказом вини, є слушними, однак не спростовують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки саме сукупністю досліджених доказів, у тому числі й рапортом, поза розумним сумнівом доведена вина останнього. При цьому місцевий суд не посилається на рапорт як на єдиний доказ вини ОСОБА_1 .
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Отже, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Платошина О.М., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Платошина О.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА