Справа № 756/4011/26
Провадження № 2-а/756/69/26

Оболонський районний суд міста Києва
 
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 червня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
Встановив:
 
ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив:
- скасувати постанову № R372624 від 24.02.2026, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 винесено постанову № R372624 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зазначена постанова надійшла позивачу до застосунку «Резерв+».
Позивач не визнає інкримінованого правопорушення та не погоджується з оскаржуваною постановою. На думку позивача, постанова № R372624 від 24.02.2026 підлягає скасуванню з таких підстав.
Позивач зауважив, що в оскаржуваній постанові зазначено лише загальне твердження про його неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не конкретизовано, на яку саме дату, час і місце він нібито не прибув, який саме вид повістки йому вручався чи надсилався, а також з якою метою його викликали: для уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду чи з іншої підстави.
За твердженням позивача, 10.02.2026 він подав відповідачу заяву № 14/02-26, у якій повідомив, що жодної повістки не отримував, належним чином про необхідність прибуття повідомлений не був та жодного порушення не визнає.
Позивач наголосив, що відповідач не навів у постанові жодних відомостей про спосіб та обставини його оповіщення, не зазначив доказів вручення чи надсилання повістки, зокрема номера поштового відправлення, відомостей про вручення, відмову від отримання або відсутність адресата. На думку позивача, за відсутності таких даних належне повідомлення про виклик не підтверджено.
Позивач також зазначив, що відповідач не довів правомірності свого рішення та не надав належних доказів на підтвердження події правопорушення і вини позивача. На думку позивача, висновки постанови ґрунтуються на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини мають тлумачитися на його користь.
Окремо позивач наголосив на неправильній юридичній кваліфікації діяння. На його думку, неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1, навіть у разі його наявності, могло б розцінюватися як порушення правил військового обліку, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП, а не ст. 210-1 КУпАП. Отже, позивач вважає, що в постанові неправильно визначено норму, яка передбачає відповідальність за інкриміноване діяння.
Позивач зауважив, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить часу вчинення правопорушення, повного опису встановлених обставин, адреси, на яку надсилалася повістка, а також інших істотних даних, необхідних для з`ясування об`єктивної та суб`єктивної сторін складу адміністративного правопорушення.
Також позивач зазначив, що в постанові відсутні відомості про надсилання рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення та повідомленням про вручення. На його думку, недотримання цієї процедури свідчить про порушення порядку оповіщення та виключає наявність об`єктивної сторони правопорушення.
Позивач наголосив, що його не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а сам розгляд відбувся за його відсутності. За твердженням позивача, жодних повідомлень про розгляд справи він не отримував, а в постанові не наведено жодних даних про його належне сповіщення. У зв`язку з цим, на думку позивача, було порушено його право на участь у розгляді справи та реалізацію процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Крім того, позивач звернув увагу, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості про складання протоколу про адміністративне правопорушення та про роз`яснення йому процесуальних прав.
Позивач також зазначив, що на нього накладено штраф у розмірі 17 000 грн, що, на його думку, не відповідає способу визначення санкції, передбаченому ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
На думку позивача, відповідач при розгляді справи не виконав обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, не встановив належним чином наявність події правопорушення, його склад, вину позивача та інші істотні для справи обставини.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року відкрито провадження у справі.
Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).
28.04.2026 від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач зазначив, що відповідно до п. 30 Порядку № 560 на ім`я позивача за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку № 5744556 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 20.12.2025 о 14:00 з метою уточнення облікових даних.
За твердженням відповідача, зазначену повістку було надіслано рекомендованим поштовим відправленням № R067053519838 з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою місця проживання позивача. Однак позивач це відправлення не отримав, у зв`язку з чим воно було повернуто АТ «Укрпошта» з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Відповідач наголосив, що згідно з п. 41 Порядку № 560 днем належного оповіщення особи, зокрема, вважається день проставлення поштовим оператором відмітки про відсутність особи за адресою її місця проживання або зареєстрованого місця проживання. Тому, на думку відповідача, позивач вважається належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач зауважив, що доводи позивача щодо неналежного оформлення опису вкладення є безпідставними, оскільки повістку було сформовано за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а вимоги до оформлення таких поштових відправлень визначені п. 30-3 Порядку № 560. На думку відповідача, чинне законодавство не передбачає обов`язкової наявності інших чи додаткових реквізитів опису вкладення, а тому наданий опис вкладення є належним доказом направлення повістки.
Крім того, відповідач звернув увагу, що позивачу було відомо про проведення щодо нього заходів оповіщення, оскільки він мав доступ до змісту свого військово-облікового документа в електронній формі.
За твердженням відповідача, позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у дату та час, зазначені в повістці, і не виконав покладений на нього обов`язок з`явитися за викликом. Відповідач наголосив, що навіть у разі наявності поважних причин неприбуття особа зобов`язана повідомити про це ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановлений законом строк та надалі прибути протягом семи календарних днів. Отже, на думку відповідача, неявка позивача є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за його відсутності відповідач зазначив, що 20.02.2026 через мобільний застосунок «Резерв+» позивач подав заяву, в якій визнав вчинене правопорушення та надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності без особистої участі.
Відповідач зазначив, що у разі подання такої заяви протокол про адміністративне правопорушення не складається, а уповноважена посадова особа після перевірки викладених у заяві обставин має право винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.
За твердженням відповідача, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірив відомості, викладені у заяві позивача, та з дотриманням вимог КУпАП виніс постанову № R372624 від 24.02.2026, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідач наголосив, що постанова № R372624 від 24.02.2026 містить усі необхідні відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, зокрема дані про особу, опис установлених обставин, посилання на норму, яка передбачає відповідальність, а також відомості про подану позивачем заяву, порядок виконання постанови та реквізити для сплати штрафу.
Таким чином, на думку відповідача, твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, її неповний чи необ`єктивний розгляд є безпідставними. Відповідач вважає, що під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови він діяв у межах повноважень, у спосіб та в порядку, визначених законом.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
10.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 було сформовано оповістку № 5744556 на ім`я позивача про його виклик на 20.12.2025 о 14:00. Повістку було сформовано на адресу позивача, наявну в облікових даних: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з трекінгу поштового відправлення, вказану повістку було відправлено 12.12.2025, 15.12.2025 вона прибула до відділення за місцем проживання позивача.
23.12.2025 було проставлено відмітку "Одержувач відсутній за вказаною адресою".
Заявою від 10.02.2026 року позивач подав на адресу відповідача заяву, в якій він вказав, що не отримував жодної повістки та належним чином про необхідність прибуття до відповідача повідомлений не був. Позивач у заяві вказав, що не визнає жодного порушення зі свого боку та просив закрити провадження у справі про адміністративного правопорушення.
20.02.2026 позивач через електронний кабінет військовозобов`язаного подав заяву про визнання ним порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1, та, відповідно вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.
Також у вказаній заяві позивач надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Заява підписана позивачем шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису 20.02.2026 о 22:19:39.
24.02.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R372624 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З тексту постанови вбачається, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце, зазначені у повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який охоплюється дією особливого періоду в розумінні абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Частиною 3 цієї статті визначено, що у разі неприбуття за викликом громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує семи календарних днів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 210 та 210-1 КУпАП, а від їх імені розглядати справи та накладати адміністративні стягнення мають право керівники цих центрів.
Винесення оскаржуваної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідає ст. 235 КУпАП, а тому постанову прийнято належним суб`єктом у межах наданих повноважень.
Згідно з п. 30 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560), повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а вимоги до опису вкладення такого поштового відправлення визначені п. 30-3 Порядку № 560.
Відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку № 560, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення є, зокрема, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою її зареєстрованого місця проживання, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Судом встановлено, що повістку сформовано за допомогою Єдиного державного реєстру, надіслано рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання позивача та повернуто з відповідною відміткою поштового оператора. Доказів повідомлення відповідачу іншої адреси фактичного місця проживання позивач не надав. За таких обставин відповідачем дотримано визначеної Порядком № 560 процедури оповіщення.
Відповідно до ст. 279-9 КУпАП, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210 і 210-1 цього Кодексу, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, в якій зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності; така заява подається особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом трьох днів після отримання такої заяви перевіряє викладені в ній фактичні дані та з дотриманням вимог ст. 247, 280, 283 КУпАП виносить постанову у справі, у тому числі без участі особи. У постанові розмір штрафу визначається на рівні мінімального розміру, передбаченого санкцією відповідної статті (частини статті).
Згідно з ч. 7 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Поряд із цим ч. 6 цієї ж статті передбачає, що протокол не складається й за наявності підтвердних документів про отримання особою виклику.
Частиною 8 ст. 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Зі змісту наведених норм вбачається, що закон установлює дві самостійні, альтернативні підстави для винесення постанови без складання протоколу: 1) отримання підтвердних документів про отримання особою виклику; 2) отримання заяви особи, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до відповідальності за її відсутності. На це вказує і вжитий у ч. 8 ст. 258 КУпАП розділовий сполучник «або», який поєднує ці підстави як рівнозначні та взаємонезалежні. Наявність будь-якої з них є достатньою для розгляду справи без участі особи та без складання протоколу.
Як встановлено судом, у цій справі наявні обидві передбачені законом підстави. По-перше, відповідач отримав підтвердні документи про оповіщення позивача про виклик: повістку, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру, надіслано рекомендованим поштовим відправленням на адресу зареєстрованого місця проживання позивача та повернуто з відміткою про відсутність адресата, що відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку № 560 є належним підтвердженням оповіщення. По-друге, 20.02.2026 позивач через електронний кабінет подав заяву, в якій не оспорював допущене порушення та погодився на притягнення його до відповідальності за його відсутності.
Отже, відповідач діяв у межах визначеної законом процедури: за наявності кожної з альтернативних підстав, передбачених ч. 6 і 7 ст. 258 КУпАП, протокол правомірно не складався, а справу розглянуто за відсутності позивача. При цьому навіть за умови наявності сумнівів щодо однієї з підстав друга підстава є самостійно достатньою для висновку про правомірність обраної відповідачем процедури.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що він не був належним чином оповіщений про виклик і не отримував повістки, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами та, насамперед, поведінкою самого позивача. 20.02.2026 позивач через електронний кабінет у застосунку «Резерв+» подав заяву, в якій не оспорював допущене порушення та погодився на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Тим самим позивач особисто підтвердив факт вчинення ним правопорушення, що полягає у неприбутті за викликом. За таких умов подальше заперечення позивачем самого факту порушення та належності його оповіщення є суперечливим стосовно його попередньої поведінки і не може слугувати підставою для скасування постанови, винесеної за його ж заявою.
Суд критично оцінює посилання позивача на заяву від 10.02.2026 № 14/02-26 про неотримання повістки, оскільки вона передувала поданій згодом заяві від 20.02.2026 про визнання правопорушення та згоду на притягнення до відповідальності, якою позивач фактично відступив від попередньої позиції.
Доводи позивача про неправильну кваліфікацію діяння - за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП замість ст. 210 КУпАП - суд відхиляє. Неприбуття громадянина за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період є порушенням обов`язку, встановленого ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справ про правопорушення як за ст. 210, так і за ст. 210-1 КУпАП віднесено до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП). Крім того, у заяві від 20.02.2026 позивач не оспорював саме те правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру, та погодився на притягнення до відповідальності за нього.
Доводи позивача про незастосування ст. 210-1 КУпАП з підстав, наведених у примітці до ст. 210 КУпАП (можливість отримання держателем Реєстру персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії), суд відхиляє. Наведена примітка стосується випадків, коли порушення полягає у неподанні (неуточненні) персональних даних, які держатель Реєстру об`єктивно може отримати самостійно. Натомість обов`язок особи особисто прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не може бути замінений електронною інформаційною взаємодією і є самостійним обов`язком, невиконання якого утворює окреме порушення. Більше того, факт вчинення цього порушення позивач визнав власною заявою.
Доводи позивача про невідповідність постанови вимогам ст. 283 КУпАП (відсутність часу вчинення правопорушення, повного опису обставин, адреси надсилання повістки) суд відхиляє. Оскаржувана постанова містить відомості про особу порушника, опис установлених обставин, посилання на нормативний акт, що передбачає відповідальність, відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви позивача, а також інформацію про порядок виконання стягнення та реквізити для сплати штрафу. Особливості оформлення постанови, винесеної за заявою особи в порядку ст. 279-9 та ч. 8 ст. 258 КУпАП, не передбачають складання протоколу, а тому відсутність відомостей про протокол не свідчить про незаконність постанови.
Доводи позивача про порушення його права на участь у розгляді справи та права, передбачені ст. 268 КУпАП (зокрема щодо неповідомлення про дату і час розгляду, відсутності протоколу та роз`яснення прав), суд відхиляє. Розгляд справи за відсутності позивача відбувся з його прямої згоди, висловленої у заяві від 20.02.2026, а складання протоколу у такому випадку законом не вимагається (ч. 7 ст. 258 КУпАП).
Доводи позивача про невідповідність розміру штрафу способу визначення санкції, передбаченому ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд відхиляє. Відповідно до ст. 279-9 КУпАП, у постанові, винесеній за заявою особи, розмір штрафу визначається на рівні мінімальної межі санкції відповідної статті. Мінімальна межа санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП становить одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що з урахуванням установленого для адміністративних стягнень розміру неоподатковуваного мінімуму дорівнює 17 000 грн. Отже, накладений штраф визначено саме на мінімальному рівні санкції та у спосіб, передбачений законом.
Інші доводи позивача не спростовують установлених обставин, оскільки відповідач діяв послідовно, у межах визначеної законом процедури, на підставі поданої позивачем заяви та з дотриманням вимог КУпАП.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови: факт неприбуття позивача за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період підтверджено, у тому числі заявою самого позивача про визнання правопорушення, а процедуру притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 279-9 КУпАП дотримано. Розмір штрафу визначено на мінімальному рівні санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Викладені у постанові № R372624 від 24.02.2026 обставини відповідають обставинам, установленим під час розгляду справи, а тому підстави для її скасування відсутні.
З огляду на наведене, оцінивши надані докази у їх сукупності та з урахуванням положень ст. 77 КАС України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 5-7, 9, 77, 241-246, 268, 286 КАС України, суд -
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Пукало