Провадження №	2/447/444/26 	
Справа №	447/3929/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

02.06.2026 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області у складі:
головуючої судді - Рябчун А. В.,
за участю: секретаря судового засідання – Непопалової М. Г.,
позивача за первісним позовом – ОСОБА_1 ,
представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) – адвоката Ощипка В.С.,
відповідача за первісним позовом – ОСОБА_2 ,
представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - адвоката Мокрицького О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісної позовної заяви
У грудні 20025 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2022 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області, та складено відповідний актовий запис за № 23. Через несумісність характерів та кардинально різні погляди і підходи до вирішення важливих життєвих і сімейних питань, почали виникати непорозуміння, скандали та сварки. У зв`язку із зазначеним виникла необхідність у розірванні шлюбу.
Позивачка зазначає, що за період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям було придбано:
1) земельну ділянку, площею 0,25 ra, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083 та розташований на ній житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу у рівних частинах між ними.
Посилається на положення статей 63, 69, 71 СК України, 368, 372 ЦК України та вважає, що її позов підлягає задоволенню.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд:
Визнати спільною сумісною власністю подружжя:
1.Земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083 та розташований на ній житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 , 
виділивши за кожним по одній другій (50%) вказаного майна ;
Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви
У лютому 2026 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що спільне сімейне життя з ОСОБА_1 не склалося, вони проживають окремо, примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_1 .
При цьому вказує, що спірні земельні ділянки та житловий будинок були придбані за його власні кошти та кошти його сестри, яка проживає в США. Посилається на те, що ОСОБА_1 не брала фінансової участі у купівлі спірного майна, свої кошти використовувала виключно на власні потреби та потреби її дітей. Для погашення боргу за придбане спірне майно, він продав належну йому земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер 4623084200:01:001:0380.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_2 просить суд:
1.Визнати за ним право особистої приватної власності на:
1) земельну ділянку площею 0.25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083 та розташований на ній житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) земельну ділянку площею 0.1616га цільове призначення якої: 01.03-Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування АДРЕСА_1 .
Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Процесуальні дії суду
Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2025 року визначено суддю Миколаївського районного суду Львівської області Рябчун А. В.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21 січня 2026 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Ощипка В. С. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів - відмовлено.
Протокольною ухвалою суддю Миколаївського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року му підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 19 лютого 2026 року.
Відповідно до акту про збій роботи підсистеми ВКЗ від 19 лютого 2026 року, розгляд справи відкладено на 25 лютого 2026 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про про розірвання шлюбу та про визнання майна особистою приватною власністю залишено без руху.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 19 лютого 2026 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 25 лютого 2026 року роз`єднати позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, виділивши вимоги про розірвання шлюбу та вимоги про поділ майна подружжя в самостійні провадження. З даної справи виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу. Присвоєно справі про розірвання шлюбу новий номер, справі про поділ майна подружжя залишено № 447/3929/25 (провадження № 2/447/444/26). Роз`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визнання майна особистою власністю, виділивши вимоги про розірвання шлюбу та вимоги про визнання майна особистою власністю в самостійні провадження. З даної справи виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу. Присвоєно справі про розірвання шлюбу новий номер, справі про визнання майна особистою власністю залишено № 447/3929/25 (провадження № 2/447/444/26).
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 19 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про визнання майна особистою приватною власністю. Призначено справу до судового розгляду по суті на 15 квітня 2026 року.
Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 15 квітня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 05 травня 2026 року.
Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 05 травня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27 травня 2026 року.

Фактичні обставини, встановлені судом
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 червня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 червня 2022 року укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 23 /а. с. 15, 16/.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку від 09 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Кос Ю. Р., реєстровий запис – 1000, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083 та розташований на ній житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 10-12/.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Кос Ю. Р., реєстровий запис –1001, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 /а. с. 13-14/.
У довідці про доходи від 23 січня 2026 року, наданою начальником в/ч НОМЕР_2 , доходи ОСОБА_2 за період з березня 2022 року до грудня 2025 року становили 2 154 011,55 грн. /а. с. 51/.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Шолок О. Я., реєстровий запис –3069, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 придбав земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 4623084200:01:001:0380, місце розташування: с. Київець Стрийського району, Львівської області /а. с. 55-56/.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
У частині 1 статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що:
«у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини 1 статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».
Тлумачення пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 було придбано: земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083 та розташований на ній житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 ,
Тобто вказане спірне майно набуто подружжям в період перебування у зареєстрованому шлюбі, отже, на нього поширюється презумпція спільності права власності подружжя.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 343/1294/18, в якій акцентував увагу на тому, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
В судових засіданнях позивачка за первісним позовом свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказала, що з відповідачем 08 червня 2022 року зареєструвала шлюб, планували жити сім`єю. Посилалася на те, що за час шлюбу ними за спільні кошти було придбано спірне майно. За час перебування у шлюбі відповідач пересилав їй на картковий рахунок грошові кошти, призначення яких було забезпечення сім`ї. Також декілька разів грошові кошти для сім`ї пересилала сестра відповідача. Стверджує, що під час перебування у шлюбі працювала, проте її дохід був меншим у порівнянні з доходами відповідача. Заперечила вимоги зустрічного позову, зазначивши, що спірне майно не придбавалося за особисті кошти ОСОБА_2 та за позику його сестри. Сплата за спірне майно відбулася за спільні кошти подружжя.
В судових засіданнях представник позивачки – адвокат Ощипок В. С. підтримав позовні вимоги за первісним позовом вказавши, що спірне майно придбано в період перебування сторін у шлюбі, на нього поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, яка може бути спростована лише стороною, яка заперечує це. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , оскільки стороною позивача за зустрічним позовом не спростовано презумпції спільної сумісної власності подружжя, не надано доказів на підтвердження придбання майна за особисті кошти ОСОБА_2 , не доведено придбання майна за кошти, отримані у позику від третіх осіб. 
В судових засіданнях відповідач за первісним позовом заперечив вимоги ОСОБА_1 та зазначив, що дійсно 08 червня 2022 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, під час якого було придбано спірне нерухоме майно. Він працював військовослужбовцем, мав стабільний дохід. ОСОБА_1 стабільного доходу не мала, жила за його кошти. Стверджує, що спірне нерухоме майно є його особистою власністю, оскільки придбано виключно за його особисті кошти та кошти, отримані ним у позику від його сестри, яка проживає у США та яка здійснювала перекази. Вважає, що вимоги первісного позову не підлягають задоволенню. Стверджує, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбане за його особисті кошти.
Представник відповідача за первісним позовом – адвокат Мокрицький О. П. в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову вказавши, що спірне майно не належить до спільної сумісної власності подружжя, дана презумпція спростовується довідкою про доходи ОСОБА_2 , з якої вбачається, що останній мав стабільний дохід і можливість придбати нерухоме майно. Крім того, посилався на продаж ОСОБА_2 21 грудня 2023 року належної йому земельної ділянки для покриття витрат за позикою, яку отримав від сестри у розмірі 5 000,00 доларів США. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .
Отже, ОСОБА_2 заперечує презумпцію спільності права власності подружжя на набуте ними у період перебування у шлюбі нерухоме майно, яке є предметом даного спору.
ОСОБА_2 оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказані об`єкти.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Спростовуючи презумпцію спільності майна подружжя, відповідач за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) посилався на обставину придбання спірного нерухомого майна не за спільні кошти колишнього подружжя, а за особисті кошти відповідача, які він мав з його доходу, як військовослужбовця, та які він отримав у позику від сестри у розмірі 5 000,00 доларів США.
Позиція позивача за зустрічним позовом про спростування презумпції спільної сумісної власності на майно базується на тому, що придбане під час шлюбу між сторонами майно є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом. На підтвердження вказаної обставини ОСОБА_2 надано суду: довідку про доходи ОСОБА_2 за період з березня 2022 року до грудня 2025 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2023 року, відповідно до якого останній відчужив належну йому земельну ділянку у с. Київець, та посилання на позику 5 000,00 доларів США, надану його сестрою, зі скрін-шотами з телефону про переказ коштів.
Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_2 та його представника на віднесення майна до його особистої власності з підстав отримання стабільного доходу та фінансової можливості на придбання такого, оскільки шлюб між сторонами укладено 08 червня 2022 року, відтак з того моменту на підставі положень частини 2 статті 61 СК України його заробітна плата була об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відсутність стабільного доходу у ОСОБА_1 у період перебування у шлюбі або менший, ніж у ОСОБА_2 , дохід відповідно положень статті 60 СК України не є підставою для визнання придбаного за час шлюбу майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Суд вважає не підтвердженими належними доказами посилання ОСОБА_2 та його представника на отримання ОСОБА_2 позики у розмірі 5 000,00 доларів США на придбання спірного майна. Суду не надано доказів такої позики, зокрема копії відповідного договору, не наведено істотних умов такого договору (у випадку його уклалення). Доводи про те, що сестра ОСОБА_2 – ОСОБА_6 надала у позику 5 000,00 доларів США, суд вважає неспроможними, оскільки долучені до матеріалів справи копії скрін-шотів з телефону не свідчать про надання коштів у позику. Крім того, з даних скрін-шотів неможливо встановити, з якого номеру телефону зроблено скрін-шоти, кому належить обліковий запис даних скрін -шотів, чи є особа «Marianna» саме позивачкою за первісним позовом – ОСОБА_1 , дійсне призначення вказаних переказів.
Суд відхиляє доводи ОСОБА_2 на обставину продажу належної йому земельної ділянки у с. Київець, як обставину, що свідчить про продаж даної земельної ділянки для розрахунку за придбання спірного майна та погашення позики, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки відбувся 21 грудня 2023 року, тоді як придбання спірного майна – 09 листопада 2022 року. Крім того, обставина наявності позики під час судового розгляду не доведена.
Надана ОСОБА_2 довідка з АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначені перекази з його рахунку на рахунок ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2022 року до 16 січня 2026 року, є підтвердженням здійснення переказів між колишнім подружжям. Факт переказів даних коштів свідчить про існування спільного бюджету у подружжя та не підтверджує позовних вимог за зустрічним позовом. Крім того, ОСОБА_1 визнала обставину перерахування вказаних коштів.
З огляду на зазначене, ОСОБА_2 не спростовано презумпції спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу між сторонами, не надано належних доказів придбання майна за особисті кошти, відтак, у задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю слід відмовити.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 59/2654/17 (провадження № 61-15844св19).
Отже, спірне нерухоме майно було придбано подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.
Оскільки ОСОБА_2 не спростовано презумпції спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу між сторонами, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частки за кожним з них на:
- земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи зазначене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 274,57 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу
25 травня 2026 року представник позивачки подав заяву, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати за надану правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу до клопотання долучено: копію договору про надання правничої допомоги № 25.37 від15 листопада 2025 року, укладеного між адвокатом Ощипком В. С. та ОСОБА_1 , копію додлатку № 2 до договору про надання правничої допомоги № 25.37 від15 листопада 2025 року, копію акту наданих послуг № 1 від 09 травня 2026 року, копію рахунку-фактури № 05.26/09 від 09 травня 2026 року на суму 60 000,00 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник – адвокат Мокрицький О. П. заперечували розмір витрат на правничу допомогу, заявлений стороною позивача. Вказали, що даний розмір є неспівмірним зі складністю справи та є необгрунтованим.
Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов наступного висновку.
Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано докази понесених витрат на надання юридичної допомоги.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює очікувані понесення позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати, суд вважає необхідним зменшити розмір заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу до 30 000,00 грн.
Керуючись статями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, статями 60, 65, 70, 71 СК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку на житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 4623087200:01:003:0083, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку на житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельну ділянку, площею 0,1616 га, цільове призначення якої: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623087200:01:003:0084, місце розташування: АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 274 (дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 57 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 витрати за надану правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 02 червня 2026 року.

Суддя Анна Рябчун