ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/558/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В. за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.
та представників:
від позивача: не з`явився  
від відповідача: не з`явився   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу
за позовом Командитного товариства "Симфа" (50102, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Перемоги, будинок 31; ідентифікаційний код 20254458) 
до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Цісик Квітки, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) 
про визнання індивідуального договору №12019 від 05.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії розірваним з 16.09.2023 року 

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору
1.Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не підключав свій об`єкт в опалювальному сезоні 2022-2023 років і не планував його підключення в опалювальному сезоні 2023-2024 років, оскільки використовує альтернативні види опалення. У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом від 10.07.2023 №22 щодо розірвання індивідуального договору №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказаний лист був отриманий відповідачем 15.08.2023. Відповіді на вказаний лист відповідач не надав. 
Позивач вважає, що він вчасно повідомив відповідача про розірвання індивідуального типового договору від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим його дія остаточно припинилася 05.11.2023. 
За твердженням позивача, об`єкт теплопостачання був відключений 18.02.2022 самою теплопостачальною організацією, отже, відповідач був обізнаний про відсутність фактичного споживання теплової енергії позивачем. 
При цьому позивач у позові просить визнати індивідуальний договір №12019 від 05.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії розірваним з 16.09.2023 року. 

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідачем було подано відзив на позовну заяву (вх.№11907/26 від 13.03.2026), у якому він просить: у задоволенні позовних вимог в справі 904/558/26 відмовити в повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що відповідач є співвласником багатоквартирного будинку № 35, по пр. Перемоги у м. Кривому Розі, в якому має на підставі права власності нежиле приміщення № 131 загальною площею 681,6 кв. м., яке вбудоване в житловий будинок.
В обґрунтуванні заперечень посилається на те, що на багатоквартирний будинок № 35 по пр. Перемоги з 05.10.2015 встановлений прилад комерційного обліку Ергомера -12 № 4983, яким здійснюється облік всієї теплової енергії, яка потрапила до багатоквартирного будинку № 35 по пр. Перемоги, а вузол розподільного обліку споживача (Командитного товариства «Симфа») SKS-3 № 010501 технічно знаходиться після приладу комерційного обліку будинку.
Подання теплоносія до будинку 35 здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) відповідача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку і позивача, як власника нежитлового приміщення.
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Модель «індивідуальний договір» укладається зі всіма співвласниками багатоквартирного будинку.
Зміни (у тому числі припинення) індивідуального договору передбачені законодавством та можуть відбуватися лише на підставі зміни (переходу) на іншу модель договірних відносин всіма співвласниками будинку. 
Докази того, що співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі інших договірних відносин з надавачем послуги ніж індивідуальний договір - відсутні, докази того, що приміщення відповідача вибуло зі спільної сумісної власності будинку – відсутні.
Тому, на думку відповідача, позивач хибно прийшов до висновку, що він не отримує послуги з теплопостачання, так як сам факт вбудованого (вбудовано-прибудованого) житлового/нежитлового приміщення до багатоквартирного будинку визначає власника приміщення споживачем послуг, які надаються всьому багатоквартирному будинку, як цілісному майновому комплексу, у тому числі позивачу, як співвласнику цього будинку.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
11.02.2026 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Командитного товариства "Симфа" (далі - позивач) до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - відповідач) про визнання індивідуального договору №12019 від 05.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії розірваним з 16.09.2023 року, відповідно до якої позивач просить суд:
- визнати індивідуальний договір №12019 від 05 листопада 2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії, укладений між Командитним товариством "СИМФА" та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" розірваним з 16.09.2023;
- судові витрати по справі, понесені позивачем покласти на відповідача;
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 справу №904/558/26 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
23.02.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №8418/26 від 23.02.2026) про усунення недоліків з додатками.
02.03.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.03.2026 об 11:30 год.
13.03.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду №11907/26 від 13.03.2026) з додатками.
16.03.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду №12379/26 від 16.03.2026) з додатками.
17.03.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №12535/26 від 17.03.2026) з додатками.
26.03.2026 у підготовче засідання з`явились повноважні представники позивача та представник відповідача.
У вказаному підготовчому засіданні обговорені питання, що стосуються виконання завдань підготовчого засідання, передбачених статтею 182 Господарського процесуального кодексу України.
26.03.2026 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі №904/558/26. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 21.04.2026 о 14:30 год.
31.03.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли пояснення (вх. суду №15103/26 від 31.03.2026) з додатками.
21.04.2026 у судове засідання з`явились повноважні представники позивача та представник відповідача.
У вказаному судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, обговорені питання, що стосуються розгляду справи по суті. У вказаному судовому засіданні заслухано вступне слово представників сторін.
Суд встановив, що позивачем на підтвердження факту звернення на адресу відповідача з проханням про припинення теплопостачання, було долучено лист №18 від 17.02.2022 на іноземній мові.
Представник позивача усно просила суд надати додатковий час на усунення даного недоліку, оскільки з метою всебічного судом розгляду даної справи бажає подати до суду лист №18 від 17.02.2022, перекладений на українську мову, із нотаріальним засвідченням до дати наступного судового засідання.
З огляду на встановлені судом недоліки долучених сторонами доказів до матеріалів справи суд вирішив оголосити перерву в судовому засіданні в межах розумного строку до 05.05.2026 о 15:15 год.
Сторони не заперечували проти оголошення перерви в судовому засіданні в межах розумного строку.
21.04.2026 ухвалою господарського суду оголошено перерву у судовому засіданні у справі №904/558/26 в межах розумного строку. Повідомлено сторін, що продовження судового розгляду відбудеться 05.05.2026 о 15:15 год.
27.04.2026 до господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх. суду №20171/26 від 27.04.2026) на виконання вимог ухвали суду.
30.04.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло повідомлення (вх. суду №20951/26 від 30.04.2026) з додатком.
05.05.2026 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №21707/26 від 05.05.2026) про долучення доказів.
05.05.2026 у судове засідання з`явились повноважні представники позивача та представник відповідача.
У вказаному судовому засіданні досліджено докази, наявні в матеріалах справи, та заслухано судові дебати представників сторін.
В судовому засіданні 05.05.2026 після судових дебатів господарський суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, зазначив, що рішення буде ухвалено та проголошено 18.05.2026 о 16:00 годині.
У судове засідання 18.05.2026 представники сторін не з`явились. Про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 18.05.2026 за результатами розгляду справи проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що дія індивідуального договору від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії остаточно припинилася 05.11.2023, оскільки позивач виконав процедуру відмови від його продовження, передбачену самим договором. 
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору та його умови, у тому числі щодо строку його дії, порядку розірвання та припинення дії. 
(2) Факт звернення позивача до відповідача з вимогою про розірвання договору.

1. Укладення між сторонами договору та його умови, у тому числі щодо строку його дії, порядку розірвання та припинення дії. 
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем – Командитним товариством "Симфа", як споживачем, та відповідачем - Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа", як виконавцем, укладено договір від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі – договір, а.с. 21-29).
Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641,642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору). 
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця http://kpts.dp.ua/ (пункт 2 договору). 
Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу протягом 30 днів з моменту розміщення змінених умов на офіційному веб-сайті виконавця http://kpts.dp.ua/. Інформування Споживача про намір зміни ціни/тарифу на послугу здійснюється виконавцем в порядку, затвердженому Мінрегіоном від 05 червня 2018 року №130 (пункт 3 договору).
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної Заяви-приєднання (додаток до цього договору), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги (пункт 4 договору). 
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази розірвання такого договору.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Пунктом 5 договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, на об`єкти, вказані в додатку №1 до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, з 05.11.2021 по 05.11.2022 (додаток №1 є невід`ємною частиною договору), а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача, частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Відповідно до пункту 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії, відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця (пункт 17 договору).
Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” здійснює виконавець (пункт 22 договору). 
У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення виконавця до вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії для зняття показань засобів вимірювальної техніки після закінчення тримісячного строку з дня недопуску. Виконавець здійснює розрахунки із споживачем, як таким, приміщення якого не оснащені вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії. Після відновлення надання показань вузлів обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії споживачем виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та відповідний перерахунок. Перерозподіл обсягів спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам в обсязі, необхідному для розподілу, але не більш як за 12 розрахункових періодів (пункт 26 договору). 
Відповідно до пункту 30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України. 2019 р. № 71, ст. 2507), — в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022. та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/; плати за послугу, визначеної відповідно до п.59 Постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.21р., з урахуванням застосування коефіцієнту перерахунку щомісячної зміни для виконавця протягом опалювального періоду згідно із умовами договору постачання природного газу ціни природного газу. Підставою для зміни розміру нарахувань за послугу з постачання теплової енергії є умова, коли ціна природного газу придбаного виконавцем у відповідному місяці опалювального періоду, є відмінною від ціни природного газу, врахованої у структурі тарифу на теплову енергію та відповідно тарифу на послугу з постачання теплової енергії, встановлених уповноваженими органами для відповідної категорії споживачів. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року). 
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. На момент укладання Договору рішенням Криворізької міської ради № 530 від 22.10.2021 року, установлено тариф на теплову енергію без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів для потреб інших споживачів - 5 065.99 грн/Гкал з ПДВ. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу Виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (пункт 31 договору). 
Відповідно до пункту 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. 
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (пункт 33 договору). 
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору). 
Цей договір набирає чинності з 05.11.2021 року і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору).
Цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги” (пункт 53 договору).
У разі відключення приміщення споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку цей договір не припиняє своєї дії (пункт 54 договору).
Припинення дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними (пункт 55 договору). 
Також сторонами було підписано додаток №1 до договору по Командитному товариству «Симфа» (а.с. 29) відповідно до якого зазначено: об`єкт – Магазин «Україна» за адресою: пр. Перемоги, 35, прим. 131, теплопункт ТК-43, площа 683,1 кв.м., навантаження на опалення 0,0590.
Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази розірвання такого договору.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, договір був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

2. Щодо звернення позивача до відповідача з вимогою позивача про розірвання договору.
Позивач зазначає, що 17.02.2022 звернувся до відповідача з проханням припинити з 18.02.2022 подачу теплоносія на об`єкт: магазин «Україна» за адресою: пр. Перемоги, буд. 35, прим. 131 та опломбувати запірну арматуру. 
На підтвердження вказаного позивачем надано копію акту про припинення подачі теплоносія (а.с. 57), складеного представником Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» у присутності споживача про те, що 18.02.2022 була припинена подача теплоносія енергії за адресою: проспект Перемоги, 35, магазин «Україна».
Позивач зазначає, що не підключав свій об`єкт в опалювальному сезоні 2022-2023 років і не планував його підключення в опалювальному сезоні 2023-2024 років, оскільки використовує альтернативні види опалення, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача з листом від 10.07.2023 №22 щодо розірвання індивідуального договору №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказаний лист був отриманий відповідачем 15.08.2023. Відповіді на вказаний лист відповідач не надав. 
На підтвердження вказаного позивачем надано копію листа від 10.07.2023 №22 (а.с. 63) яким позивач повідомляє відповідача, що у зв`язку з тим, що Командитне товариство «Симфа» не підключало свої об`єкти за адресою: м. Кривий Ріг, проспект Перемоги, буд. 35, прим. 131 в опалювальному сезоні 2022-2023 роки і не планує підключати в опалювальному сезоні 2023-2024 років, використовує альтернативні види опалення та просить вважати розірваним індивідуальний договір від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії, укладений між комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та Командитним товариством «Симфа».
Позивач зазначає, що вказаний лист відповідачем отримано 15.08.2023. На підтвердження вказаного позивачем надано копії фіскальних чеків та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з підписом про одержання (а.с. 63 на звороті).
Суд зауважує, що опису вкладення до поштового відправлення з поіменним переліком документів, що були направлені на адресу відповідача, позивачем не надано, й матеріали справи не містять. 
Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідачем 15.08.2023 було отримано саме вказаний лист позивача від 10.07.2023 №22. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виставлено рахунок–фактуру від 31.12.2025 №12019 по договору №12019 від 05.11.2021 (а.с. 64-65) відповідно до якого заборгованість позивача перед відповідачем за договором станом на 01.12.2025 складає 555 839, 48 грн. 
Позивач вважає, що він вчасно повідомив відповідача про розірвання індивідуального типового договору від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим його дія остаточно припинилася 05.11.2023. 

ІV. Мотиви суду
1. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанови Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №904/2425/20, від 27.07.2021 у справі №910/6161/20, від 27.07.2021 у справі №910/4436/19, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 18.06.2021 у справі №910/16898/19 та ін.).
Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".
Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Частиною1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.
Частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Відповідно до абзаців 1-3 частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом (абзац 1 пункту 3 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено правила надання послуги з постачання теплової енергії (надалі – Правила №830) та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, які набрали чинності 01.10.2021. правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 викладено в новій редакції. 
Згідно з правилами №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до пункту 13 Правил №830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Згідно з частинами 2,5 статті 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 641 Цивільного кодексу України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. 
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;
Як встановлено судом, позивач є співвласником багатоквартирного будинку № 35 по проспекту Перемоги у місті Кривому Розі, в якому має на підставі права власності нежиле приміщення № 131, яке вбудоване в житловий будинок, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 100-101).
Згідно з приписами частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія у разі державної реєстрації таких прав.
Співвласники зобов`язані (окрім іншого): забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами між позивачем – Командитним товариством "Симфа", як споживачем, та відповідачем - Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа", як виконавцем, укладено договір від 05.11.2021 №12019 про надання послуги з постачання теплової енергії.
Суд звертає увагу, що умовами вказаного договору визначено порядок його розірвання, так, відповідно до пункту 53 договору цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги”. 
Враховуючи викладене, модель «індивідуальний договір» укладається зі всіма співвласниками багатоквартирного будинку. Зміни (у тому числі припинення) індивідуального договору передбачені законодавством, та можуть відбуватися лише на підставі зміни (переходу) на іншу модель договірних відносин всіма співвласниками будинку.
Доказів прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №35 по проспекту Перемоги, м. Кривого Рогу рішення щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також доказів того що приміщення відповідача вибуло із спільної сумісної власності будинку - позивачем не надано, матеріали справи не містять, 
Як вбачається, у позовній заяві позивач посилається, зокрема, на акт від 18.02.2022 про припинення подачі теплової енергії на об`єкт за адресою: проспект Перемоги, буд. 35, магазин «Україна». 
Суд критично оцінює аргументи позивача щодо того, що позивач не отримує послуги з теплопостачання, оскільки сам факт вбудованого (вбудовано-прибудованого) житлового/нежитлового приміщення до багатоквартирного будинку визначає власника приміщення споживачем послуг, які надаються всьому багатоквартирному будинку, як цілісному майновому комплексу, у тому числі позивачу, як співвласнику цього будинку.
Як зазначає відповідач, позивачу (як співвласнику багатоквартирного будинку) здійснюються нарахування на централізоване опалення у вигляді донарахування мінімальної частки, нарахування загальнобудинкових витрат (ЗБП), нарахування абонентської плати та здійснення перерахунки по зміні ціні природного газу (передбачено
Постановою КМУ № 1209 від 10.11.2021 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу», а також п.16 ст.48 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019). 
Крім того, суд зауважує, що пунктом 54 договору визначено, що у разі відключення приміщення споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку цей договір не припиняє своєї дії.
Окремо суд звертає увагу, що у тексті позовної заяви позивач зазначає, що спірний договір припинив свою дію 05.11.2023, при цьому в прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати спірний договір розірваним з 16.09.2023, тобто зміст позовної заяви та її прохальна частина протирічать одна одній. 
Крім того, оцінюючи наведені доводи, суд виходить з того, що визначальним для кваліфікації правовідносин є не суб`єктивне сприйняття споживачем характеру використання теплової енергії, а правовий та технічний статус приміщення у системі теплопостачання будинку, а також дотримання або недотримання встановленої законом процедури зміни такого статусу.
Згідно з положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018, віднесення приміщення до категорії неопалюваних або приміщень з транзитними мережами опалення саме по собі не звільняє споживача від участі у розподілі обсягу теплової енергії, якщо таке приміщення є частиною єдиного об`єкта теплопостачання будинку та не відключене від системи централізованого опалення у встановленому законодавством порядку.
Наразі є чинним Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019. Цей Порядок визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно даного Порядку, рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.
Враховуючи знаходження приміщень позивача в багатоквартирному будинку, відсутність доказів (документів) на підтвердження відключення від мережі централізованого опалення, суд вважає, що вказані приміщення є опалювальними.
Суд зазначає, що проєктна документація, на підставі якої можна зробити висновок про віднесення приміщень позивача до приміщень з транзитними мережами опалення, суду не надана.
Матеріали справи не містять доказів прийняття уповноваженим органом рішення про відключення спірного приміщення від мереж централізованого опалення, а також відсутній акт міжвідомчої комісії, складений відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення, затвердженого наказом Мінрегіону №169 від 26.07.2019.
Крім того, суду не надано належного та допустимого висновку комісії або іншого уповноваженого органу, яким би спірне приміщення було офіційно віднесено до приміщень з транзитними мережами опалення у розумінні Методики №315 у спірний період.
Самовільне відключення споживачів від мережі централізованого опалення з порушенням установленого законодавством порядку не звільняє споживача від обов`язку щодо оплати відповідних послуг. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 703/69/16-ц в Постанові від 16 жовтня 2019 року, зазначивши, що установивши, що відповідачі самовільно відключили свою квартиру від мережі централізованого опалення, не вирішили у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з них наявної заборгованості, оскільки відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття позивачів з обліку як споживачів послуги, яку вони не отримують.
Також суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про існування судового рішення, між КПТМ «Криворіжтепломережа» та КТ «СИМФА», предметом спору за яким було стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню № 131, вбудованому до багатоквартирного будинку № 35 по пр. Перемоги за період з 05.11.2021 по 30.11.23 і в тому числі «мінімальної частки питомого споживання», так як позовні вимоги були заявлені по 30.11.2023, а засувку позивач перекрив ще у лютому 2022. Так, рішенням Господарським судом Дніпропетровської області від 13.05.2024 у справі № 904/893/24 (спір стосувався фактично надання та отримання послуг по спірному приміщенню заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 30.11.2023 та заборгованість за абонентське обслуговування за період 05.11.2021 - 30.11.2023) позовні вимоги щодо споживання послуги з постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню № 131, вбудованому до багатоквартирного будинку № 35 по пр. Перемоги були задоволені в повному обсязі. Та в подальшому борг відповідачем був сплачений. Тобто судом, в іншій справі вже досліджувалися питання, щодо надання послуг позивачу та відповідно їх отримання ним. 
З даних, що знаходяться у загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 565 357,92 грн, що складають суму заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 за загальний період з 05.11.2023 по 30.11.2023, 416,35 грн - заборгованості за абонентське обслуговування за загальний період з 05.11.2023 по 30.11.2023, 62 156,28 грн - інфляції грошових коштів, 20 289,61 грн - річних, 869,82 грн. - пені.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2024 у справі №904/893/24 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Командитного товариства "Симфа" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Перемоги, буд. 31, код ЄДРПОУ 20254458) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, код ЄДРПОУ 03342184) 565 357,92 грн - заборгованості за спожиту теплову енергію; 416,35 грн - плати за абонентське обслуговування; 20 289,61 грн - річних; 62 156,28 грн - інфляції грошових коштів; 869,82 грн. - пені та 7 789,08 грн - судового збору.
Як убачається, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2025 у справі №904/893/24, яке набрало законної сили 04.06.2024 встановлено, зокрема, що:
- з 05.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, на виконання умов якого КПТМ "Криворіжтепломережа" у період з листопада 2021 по листопад 2023 поставило відповідачеві теплову енергію на загальну суму 649 357,92 грн та надало послуги з абонентського обслуговування на загальну суму 478,15 грн; 
- будинок № 35 по пр. Перемоги є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача (у відповідності до п. 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 "Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку;
- обсяги розподілу теплової енергії за вказаний період зафіксовані будинковим вузлом обліку теплової енергії по пр. Перемоги, 35 у м. Кривому Розі, що підтверджується залученими до матеріалів справи звітами по вузлам обліку теплової енергії; 
- факт поставки теплової енергії за період з листопада 2021 по листопад 2023 підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок № 35 по пр. Перемоги у м. Кривому Розі згідно з рішеннями Виконкому Криворізької міської ради "Про початок та закінчення опалювального періоду", а саме: акт № 24 від 03.11.2021, акт № 151 від 05.11.2022, акт № 158 від 17.11.2023 про подачу теплоносія на житловий будинок; акт № 164 від 01.04.2022, акт від 18.02.2022, акт від 23.03.2023 про припинення подачі теплоносія на житловий будинок;
- відповідач отримує теплову енергію, так як його приміщення № 131 не виокремлено від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення вищевказаного будинку № 35 по пр. Перемоги;
- для оплати поставленої теплової енергії та наданих послуг з абонентського обслуговування позивачем виставлені відповідні рахунки-фактури на оплату, а саме, рахунки-фактури № 12019 від 08.12.2021, від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022, від 31.01.2023, від 28.02.2023, від 31.03.2023, від 30.04.2023, від 31.07.2023, від 31.10.2023, від 30.11.2023, копії яких залучено до матеріалів справи;
- відповідач за поставлену теплову енергію та абонентське обслуговування за загальний період з листопада 2021 по листопад 2023 розрахувався частково в сумі 84 061,80 грн., у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 565 357,92 грн. та заборгованість за надані послуги з абонентського обслуговування в сумі 416,35 грн., що і стало причиною виникнення спору у даній справі.
Отже, судом у справі №904/893/24 вже досліджувалися питання щодо надання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" послуг Командитному товариству "Симфа" та їх отримання останнім, в тому числі у період після дати, з якої позивач просить визнати індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії №12019 від 05.11.2021 розірваним, тобто, після 16.09.2023. 
Беручи до уваги обставини, встановлені рішенням суду по справі №904/893/24, які не підлягають доказуванню в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, правовідносини між сторонами не припинилися перекриттям засувки, так як приміщення позивача вбудовано в багатоквартирний будинок та відповідач отримує послуги, а підстави для визнання договору (який укладається відповідно до приписів законодавства та є обов`язковим як для надавача послуги так і для споживача) розірваним – відсутні. Обов`язковість договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг передбачено чинним законодавством, а уповноваженим органом рішення про відключення спірного приміщення від мереж централізованого опалення не ухвалювалося. 
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. 

V. Висновки суду
Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
На підставі встановлених судом фактичних обставин справи та досліджених доказів, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 

VI. Судові витрати
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, судові витрати у справі слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Командитного товариства "Симфа" (50102, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Перемоги, будинок 31; ідентифікаційний код 20254458) до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Цісик Квітки, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) про визнання індивідуального договору №12019 від 05.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії розірваним з 16.09.2023 року. 

Судові витрати у справі віднести за рахунок Командитного товариства "Симфа" (50102, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Перемоги, будинок 31; ідентифікаційний код 20254458).

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.05.2026

Суддя Т.В. Іванова