ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року   Справа № 924/1151/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мамченко Ю.А. ,  суддя Хабарова М.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Мельника Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року (повний текст складено 24.04.2026) та на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 травня 2026 року у справі № 924/1151/25 (суддя Димбовський В.В.)
за позовом Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Мельника Сергія Васильовича
про стягнення 142 203,03 грн заборгованості за теплову енергію
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частини 13 статті 8 та частин 2, 10 статті 270 ГПК України .

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради (далі - КП ''Тепловик'', позивач) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельника Сергія Васильовича (далі - ФОП Мельник С.В., апелянт, скаржник) про стягнення заборгованості за теплову енергію в розмірі 142 203,03 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником приміщення за адресою: м. Старокостянтинів, вул. Авіаторів, 15 (до перейменування - вул. Попова), магазин ''Перлина''. Позивач здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, в якому знаходиться зазначене приміщення, на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 06.10.2021.
При цьому, за твердженням позивача, відповідач не виконує обов`язок щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за період з 20.11.2023 по 29.04.2025 утворилася заборгованість.
Також позивач посилається на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.02.2024 у справі № 924/1192/23, яким з відповідача стягнуто заборгованість за теплову енергію, нараховану до 20.11.2023, та зазначає, що вказану заборгованість відповідачем погашено. Водночас позивач наголошує, що після ухвалення зазначеного рішення характер правовідносин між сторонами не змінився, однак відповідач відмовляється сплачувати вартість послуг з постачання теплової енергії, наданих після 20.11.2023.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року у справі №924/1151/25 позов задоволено. Стягнуто з ФОП Мельника С.В. на користь КП 'Тепловик'' 142 203,03 грн заборгованості за теплову енергію, 3 028,00 грн витрат по оплаті судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив із того, що відповідно до статей 9, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 19 Закону України «Про теплопостачання», пунктів 4, 36, 37, 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, та статті 617 ЦК України матеріалами справи підтверджується факт постачання відповідачу у спірний період теплової енергії, вартість якої відповідачем не оплачена.
При цьому суд взяв до уваги, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодовувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі (будинку).
Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької від 06 травня 2026 року у справі №924/1151/25 заяву (вх. №05-08/1343/26 від 22.04.2026) представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №924/1151/25, задоволено частково. Стягнуто з ФОП Мельника С.В. на користь КП “Тепловик'' 5000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також критерії розумності та співмірності судових витрат, дійшов висновку, що обґрунтованим та таким, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Узагальнені доводи апеляційних скарг 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ФОП Мельник С.В. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Зокрема, скаржник зазначає, що суд дійшов передчасного висновку про доведеність заборгованості в сумі 142203,03 грн, не перевіривши належним чином порядок її формування та обґрунтованість здійснених позивачем нарахувань. На думку апелянта, судом не встановлено, який саме обсяг теплової енергії був прийнятий КП «Тепловик» до розподілу, за показниками якого вузла (вузлів) комерційного обліку його визначено, до якої будівлі, її частини, внутрішньобудинкової системи або розрахункової зони цей обсяг віднесено, а також чи входить магазин «Перлина» до відповідної внутрішньобудинкової системи опалення.
Крім того, скаржник вказує, що судом не з`ясовано правовий та технічний статус вузла обліку магазину «Перлина», не перевірено, яким чином при здійсненні розрахунків було враховано показник споживання 0,0 Гкал за цим вузлом обліку, а також не встановлено, які саме складові сформували заявлену до стягнення суму заборгованості: вартість фактичного опалення приміщення, плата за опалення місць загального користування, витрати на функціонування внутрішньобудинкових систем, мінімальна частка теплової енергії чи інші складові.
Також, на переконання апелянта, суд не перевірив, за якими саме формулами Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика №315), із застосуванням яких площ, коефіцієнтів та тарифів були здійснені відповідні нарахування, а також чи не відбулося змішування різних гідравлічних контурів, вузлів обліку або розрахункових зон. 
При цьому апелянт не заперечує, що чинне законодавство може передбачати обов`язок власників нежитлових приміщень брати участь у відшкодуванні окремих витрат, пов`язаних із теплопостачанням будівлі. Водночас, на його думку, саме по собі існування такого обов`язку не підтверджує, що магазин «Перлина» належить до тієї внутрішньобудинкової системи та розрахункової зони, щодо яких позивачем здійснювався розподіл теплової енергії.
У зв`язку з наведеним скаржник вважає, що суд першої інстанції мав перевірити не лише наявність у відповідача загального обов`язку брати участь у відповідних витратах, а й встановити, чи доведено позивачем належними та допустимими доказами, що саме сума 142203,03 грн є правильно розрахованою заборгованістю за конкретним приміщенням, за відповідний період, із урахуванням конкретного вузла обліку, технічної схеми підключення та вимог Методики №315.
Також скаржником разом з апеляційною скаргою подані клопотання: про долучення доказів; про витребування доказів; про призначення у справі №924/1151/25 комплексної судової інженерно-технічної та економічної експертизи. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу скаржник заперечує проти доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами правильність конкретного розрахунку заборгованості на суму 142203,03 грн; належність магазину "Перлина" до відповідної розрахункової зони; статус вузла обліку магазину; правові та технічні наслідки показника 0,0 Гкал; правомірність механічного застосування Методики №315; правильність розмежування місць загального користування (далі - МЗК) та обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення (далі - ВФС), мінімальної частки і фактичного опалення; відсутність подвійного або некоректного нарахування.
В додаткових поясненнях від 09.06.2026 скаржник просить суд витребувати у КП «Тепловик» належним чином засвідчені копії документів щодо вузла обліку теплової енергії магазину «Перлина» згідно переліку.
Крім того, не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ФОП Мельник С.В. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення про відмову КП «Тепловик» у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час розподілу витрат на правничу допомогу не надав належної оцінки доводам відповідача щодо статусу Григорука С.В. як особи, пов`язаної з юридичним супроводом КП «Тепловик», не перевірив можливість дублювання внутрішньої юридичної роботи та адвокатських послуг, а також не встановив реальність, необхідність і співмірність кожної із заявлених послуг. Також, на думку скаржника, суд не перевірив відповідність акта від 24.02.2026 фактичному руху справи та не навів належного обґрунтування, чому саме сума 5 000,00 грн є розумною та такою, що підлягає компенсації.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, то позивач заперечує проти його задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції були надані усі можливості для пред`явлення доказів у справі стороною відповідача, також відповідач подавав неодноразово клопотання про витребування доказів, за результатами розгляду яких було прийнято відповідне судове рішення.
Щодо клопотання відповідача про призначення у справі №924/1151/25 комплексної судової інженерно-технічної та економічної експертизи, то позивач також заперечує проти його задоволення, оскільки в суді першої інстанції відповідач заявляв у відзиві про необхідність експертизи, однак під час судового розгляду в суді першої інстанції не подав такого клопотання, обгрунтовуючи це тим, що це позивачу необхідна експертиза для доведення своїх позовних вимог.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2026 для розгляду справи №924/1151/25 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського від 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мельника С.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року у справі №924/1151/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
27.05.2026 до Північно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Мельника С.В. надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 травня 2026 року у справі №924/1151/25, в якій скаржник просить суд додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити КП "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради у задоволенні заяви про стягнення з ФОП Мельника С.В. витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Розпорядженням керівника апарату від 01 червня 2026 року №01-05/409 у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Мамченко Ю.А. та Хабарової М.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/1151/25. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №924/1151/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мельника С. В. на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 травня 2026 року у справі №924/1151/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
На підставі розпорядження керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 червня 2026 року №01-05/498 "Щодо передачі судової справи раніше визначеному складу суду" відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, судову справу №924/1151/25 передано раніше визначеній у судовій справі колегії суддів: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського від 24.06.2026 прийнято справу №924/1151/25 до провадження колегією суддів у складі: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В. Об`єднано апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Мельника Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року у справі №924/1151/25 та на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 травня 2026 року у справі №924/1151/25 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.
Розгляд клопотань та заяв учасників справи
Щодо клопотання скаржника про долучення до матеріалів даної справи додаткових доказів, а саме: копій заяви ФОП Мельника С.В. від 26.11.2025 про проведення комісійного обстеження та надання технічної інформації, відповіді КП "Тепловик" №756 від 03.12.2025; акту обстеження підвального приміщення магазину "Перлина" від 08.09.2005; технічних схем теплового вводу та незалежного контуру магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; запитів / вимог ФОП Мельника С.В. до КП "Тепловик" щодо надання документів, пояснень та розшифрування розрахунку; відповідей КП "Тепловик" на звернення ФОП Мельника С.В.; актів приймання-передачі теплової енергії / актів зняття показників вузла обліку; рахунку №981 від 29.04.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК, а також положеннях статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас статтею 269 ГПК України, якою визначено межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках. При цьому учасник справи повинен довести неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від його волі. 
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).
Відповідно до частини 3 статті 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Системний аналіз статей 80, 178, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).
З матеріалів господарської справи вбачається, що такі докази, як копії заяви ФОП Мельника С.В. від 26.11.2025 про проведення комісійного обстеження та надання технічної інформації, відповіді КП "Тепловик" №756 від 03.12.2025, акту обстеження підвального приміщення магазину "Перлина" від 08.09.2005, технічних схем теплового вводу та незалежного контуру магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", запитів / вимог ФОП Мельника С.В. до КП "Тепловик" щодо надання документів, пояснень та розшифрування розрахунку, відповідей КП "Тепловик" на звернення ФОП Мельника С.В. були долучені до матеріалів справи як додатки до відзиву на позовну заяву, а такі докази як копії актів приймання-передачі теплової енергії / актів зняття показників вузла обліку, рахунку №981 від 29.04.2025, - наявні в матеріалах справи і подавалися позивачем разом з позовною заявою.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене скаржником клопотання фактично спрямоване не на подання нових доказів у розумінні статті 269 ГПК України, а на повторне долучення документів, які вже містяться в матеріалах справи та були доступні суду першої інстанції під час розгляду спору, а тому відсутні правові підстави для їх повторного долучення судом апеляційної інстанції як додаткових доказів у розумінні статті 269 ГПК України.
Щодо клопотань відповідача про витребування доказів
Як убачається з матеріалів справи, у клопотанні, поданому разом з апеляційною скаргою, скаржник просить витребувати у КП «Тепловик» належним чином засвідчені копії технічних, облікових та розрахункових документів, необхідних для перевірки правомірності нарахування ФОП Мельнику С.В. 142 203,03 грн заборгованості за теплову енергію за період з 20.11.2023 по 29.04.2025, а саме: технічні / виконавчі схеми підключення житлового будинку / групи підключених об`єктів за адресами Авіаторів, 13, Авіаторів, 15 та магазину "Перлина" до мереж теплопостачання КП "Тепловик"; документи щодо точки врізки / підключення теплового вводу магазину "Перлина", у тому числі документи, які підтверджують, чи здійснено підключення магазину до або після загальнобудинкового вузла комерційного обліку житлового будинку; документи щодо розташування загальнобудинкового вузла комерційного обліку житлового будинку по АДРЕСА_1 та вузла обліку магазину "Перлина"; акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності теплових мереж щодо житлового будинку, ВБСО та магазину "Перлина"; документи щодо статусу транзитної / магістральної теплової мережі, яка проходить через підвальне приміщення магазину "Перлина"; документи щодо статусу вузла обліку магазину "Перлина", зокрема документи, з яких вбачається, чи є цей вузол комерційним вузлом обліку або розподільним вузлом обліку; акти зняття показників вузла обліку магазину "Перлина" за весь спірний період з 20.11.2023 по 29.04.2025; повний помісячний розрахунок суми 142 203,03 грн із розшифруванням кожного місяця, кожної складової нарахування та кожної застосованої формули; первинні дані, використані КП "Тепловик" для формування спірного розрахунку, у тому числі: площі приміщень; загальна площа будинку / розрахункової зони; площа приміщень з індивідуальним / автономним опаленням; коефіцієнти; тарифи; показники вузлів обліку; обсяги, які бралися до розподілу; алгоритм застосування Методики №315; письмове пояснення КП "Тепловик" щодо того, як у спірному розрахунку враховано або не враховано показник 0,0 Гкал за вузлом обліку магазину "Перлина"; знеособлену помісячну інформацію щодо загального теплового балансу за відповідними вузлами обліку, які використовувалися або мали бути враховані КП "Тепловик" при формуванні спірного розрахунку, зокрема щодо об`єктів Авіаторів, 13, Авіаторів, 15 та магазину "Перлина"; знеособлену інформацію щодо загального обсягу та загальної суми нарахувань усім споживачам після відповідних вузлів обліку за кожен місяць спірного періоду; знеособлену інформацію щодо сум і обсягів, віднесених на МЗК, ВФС, мінімальну частку та інші складові нарахувань у кожному місяці спірного періоду; документи, які підтверджують, яку саме частину теплової енергії КП "Тепловик" вважало такою, що припадає на фактичне опалення магазину "Перлина", МЗК, ВФС, мінімальну частку та можливе тепловиділення транзитної / магістральної труби.
При цьому апелянт зазначає, що самостійно отримати такі документи у повному обсязі він не може, оскільки вони перебувають у володінні позивача, формуються та використовуються ним при нарахуванні плати та не є відкритими для апелянта в повному обсязі. 
Також апелянт посилається на те, що ще під час розгляду справи судом першої інстанції ним вживалися заходи для отримання відповідних доказів, зокрема подавалося клопотання про їх витребування судом та направлялися відповідні заяви і запити до КП «Тепловик». Однак у задоволенні клопотання про витребування доказів судом першої інстанції було відмовлено. 
З огляду на зазначене колегія суддів зауважує, що відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази має право звернутися до суду з клопотанням про їх витребування.
Таке клопотання повинно бути подане у строки, визначені частинами другою та третьою статті 80 ГПК України. Зокрема, позивач та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, зобов`язані подати докази разом із позовною заявою, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – разом із відзивом або письмовими поясненнями.
У разі якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 81 ГПК України)
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Колегія суддів наголошує на тому, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що сторона спору може ставити перед судом питання про витребування доказів, які вона сама не може здобути, однак у такому порядку може бути витребувано не будь-який доказ, який, на переконання учасника спору, має бути у його розпорядженні та наявний у матеріалах справи, а лише той доказ, який стосується розгляду спору у справі, в межах якої вимагається його витребування. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 906/1296/24.
Оцінюючи наведені у клопотанні доводи, колегія суддів виходить з того, що витребування доказів судом є правом, а не обов`язком суду та застосовується лише за наявності визначених процесуальним законом підстав. Застосування такого процесуального механізму можливе у разі доведення учасником справи неможливості самостійного отримання відповідних доказів, а також за умови дотримання вимог статей 80 та 81 ГПК України.
Колегія суддів враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем подавалося клопотання про витребування доказів. Водночас ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2026 у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено у зв`язку з його поданням після спливу процесуального строку, встановленого статтею 80 ГПК України, та відсутністю належного обґрунтування причин неподання такого клопотання у встановлений законом строк.
Разом із тим сама лише обставина відмови суду першої інстанції у витребуванні доказів не є безумовною підставою для задоволення аналогічного клопотання судом апеляційної інстанції.
Як уже зазначалося, відповідно до частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, однак докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються лише у виняткових випадках за умови доведення учасником справи неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, звертаючись із клопотанням про витребування доказів на стадії апеляційного провадження, відповідач не навів належних та допустимих доказів існування об`єктивних обставин, які б унеможливлювали подання відповідного клопотання та отримання запитуваних доказів у порядку та строки, визначені статтею 80 ГПК України. Так само заявником не доведено наявності виняткових підстав у розумінні частини третьої статті 269 ГПК України, які б обґрунтовували необхідність витребування зазначених доказів саме судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною четвертою статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.
Вирішуючи питання щодо необхідності витребування запитуваних документів, колегія суддів виходить із предмета та підстав заявленого позову, меж апеляційного перегляду справи, а також достатності наявних у матеріалах справи доказів для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Дослідивши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не обґрунтовано, які саме обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, не можуть бути встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів та яким чином кожен із запитуваних документів може вплинути на вирішення спору. Натомість матеріали справи містять достатній обсяг доказів для перевірки доводів сторін, надання оцінки правомірності заявлених позовних вимог та доводам апеляційної скарги.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.
Щодо клопотання скаржника про витребування доказів, викладеного у додаткових поясненнях від 09.06.2026, то як вже зазначалося вище, відповідно до частини першої статті 81 ГПК України таке клопотання повинно бути подане у строки, визначені статтею 80 цього Кодексу. Натомість відповідне клопотання заявлено скаржником лише на стадії апеляційного перегляду справи.
При цьому скаржником не доведено наявності виняткових обставин, передбачених частиною третьою статті 269 ГПК України, які б об`єктивно унеможливлювали отримання або подання зазначених доказів під час розгляду справи судом першої інстанції. Навпаки, із заявою до КП «Тепловик» про надання відповідних документів скаржник звернувся лише 15.05.2026, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги, що свідчить про відсутність належної процесуальної активності щодо збирання та подання доказів під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу учасників справи на те, що на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями збирати нові докази, оскільки допущення такої можливості матиме наслідком порушення норм процесуального права, зокрема статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовими елементами якого є однозначність і передбачуваність правозастосування, системність та послідовність діяльності відповідних органів, насамперед судів.
За таких обставин колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання від 09.06.2026.
Щодо клопотання скаржника про призначення у справі №924/1151/25 комплексної судової інженерно-технічної та економічної експертизи
Як убачається з поданого клопотання, апелянт зазначає, що у справі наявний спір щодо обставин, встановлення яких потребує спеціальних знань у сфері теплопостачання, теплотехніки, обліку теплової енергії, технічної експлуатації мереж та перевірки економічних розрахунків. На думку відповідача, без спеціальних знань неможливо належним чином встановити технічну схему підключення магазину «Перлина», місце точки врізки відносно загальнобудинкового вузла комерційного обліку, гідравлічну незалежність контуру, його належність чи неналежність до ВБСО, функціональний статус вузла обліку, значення показника 0,0 Гкал, статус транзитної (магістральної) труби, а також здійснити технічну та математичну перевірку розрахунку суми 142 203,03 грн.
У зв`язку з цим відповідач просить суд призначити у справі № 924/1151/25 комплексну судову інженерно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручити державній спеціалізованій експертній установі або іншій установі, яка має відповідних фахівців у сфері інженерно-технічних, теплотехнічних та економічних досліджень.
Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статей 98, 99 ГПК України експертиза призначається судом у разі, якщо для встановлення обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, а сторонами не подано відповідних висновків експертів або доведено неможливість їх подання з причин, визнаних судом поважними.
Згідно зі статтями 177, 181 та 182 ГПК України питання щодо призначення експертизи та збирання доказів вирішуються переважно на стадії підготовчого провадження. Відповідно до статті 194 ГПК України розгляд справи по суті здійснюється на підставі матеріалів, зібраних під час підготовчого провадження. Отже, подання нових доказів поза межами цієї стадії допускається лише у випадках, прямо передбачених процесуальним законом.
Відповідно до статті 269 ГПК України нові докази в апеляційному провадженні можуть бути прийняті лише у виняткових випадках за умови доведення неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи.
З огляду на положення статті 104 ГПК України висновок експерта є одним із доказів у справі та оцінюється судом разом з іншими доказами. Таким чином, висновок судової експертизи, отриманий на стадії апеляційного перегляду, є новим доказом, прийняття якого можливе лише за наявності виняткових підстав.
Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається після закінчення встановленого законом або судом строку, а подані після його спливу заяви та документи залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Кодексом. За змістом статті 119 ГПК України пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи та за умови визнання причин його пропуску поважними.
Як убачається з матеріалів справи, у відзиві на позов відповідач лише висловив пропозицію щодо можливості призначення експертизи теплових мереж та схем підключення приміщення відповідача. Разом із тим така пропозиція не була оформлена як клопотання про призначення експертизи та не відповідала вимогам статті 99 ГПК України. Таким чином, відповідач не дотримався встановленого процесуальним законом порядку звернення з відповідним клопотанням та не реалізував своє право на ініціювання призначення експертизи у передбачені законом строки. 
При цьому, звертаючись із таким клопотанням до суду апеляційної інстанції, відповідач не подав заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, не навів причин його пропуску та не обґрунтував неможливості подання відповідного клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали. За таких обставин підстав для поновлення процесуального строку або розгляду зазначеного клопотання на стадії апеляційного провадження судом не встановлено.
Крім того, відповідно до частини першої статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що процесуальний закон покладає на учасників справи обов`язок насамперед самостійно вживати заходів для отримання та подання такого висновку, а звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи є виправданим лише у разі неможливості його отримання, що має бути підтверджено належними доказами. 
Колегія суддів зазначає, що з огляду на предмет та підстави позову відповідач не був позбавлений можливості самостійно замовити експертне дослідження та подати відповідний висновок до суду першої інстанції для його оцінки разом з іншими доказами. Однак матеріали справи свідчать, що таким правом відповідач не скористався. Водночас подане клопотання не містить обґрунтування неможливості отримання та подання висновку експерта, складеного на його замовлення.
Колегія суддів також враховує, що встановлені процесуальним законом строки подання доказів та заявлення відповідних клопотань спрямовані на забезпечення принципів змагальності сторін, рівності учасників процесу та юридичної визначеності. Безпідставне прийняття нових доказів або вчинення процесуальних дій після закінчення встановлених строків суперечило б зазначеним принципам.
За таких обставин відповідач не довів наявності виняткових підстав для призначення експертизи на стадії апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні поданого клопотання.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається з матеріалів справи, КП ''Тепловик'' є суб`єктом господарювання, який здійснює виробництво (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) та постачання теплової енергії.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.11.2025 Мельник Сергій Васильович зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
Місцем здійснення Мельником С.В. підприємницької діяльності є магазин за адресою вул. Попова, 15 (після перейменування - вул. Авіаторів) в місті Старокостянтинів, про що свідчить свідоцтво про сплату єдиного податку серії В №253349 від 30.11.2004. 
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.12.2023 №356678296 приміщення магазину ''Перлина'' за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності Мельнику Сергію Васильовичу згідно договору купівлі-продажу від 02.03.2017. 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.02.2024 у справі №924/1192/23, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2024, позов КП ''Тепловик'' до ФОП Мельника С. В. про стягнення 168059,12 грн заборгованості за теплову енергію задоволено.
Судом у справі №924/1192/23 встановлено, що КП ''Тепловик'' та ФОП Мельником С.В. було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 06.10.2021 (далі - договір).
Зазначений договір є публічним договором приєднання та визначає порядок і умови надання послуги з постачання теплової енергії споживачу (пункт 1 договору). Фактом приєднання споживача до умов договору є, зокрема, отримання послуги та/або сплата рахунків за надані послуги (пункт 4 договору).
Відповідно до пункту 5 договору виконавець зобов`язується надавати послугу з постачання теплової енергії належної якості, а споживач - своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу. При цьому обсяг спожитої теплової енергії визначається та розподіляється відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу № 315.
Згідно з пунктами 11, 17 та 22 договору обсяг спожитої у будинку теплової енергії визначається за показаннями вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики № 315, а розподіл обсягу спожитої теплової енергії між споживачами здійснює виконавець.
Пунктами 30, 31 договору передбачено, що плата за послугу визначається виходячи із затвердженого тарифу та обсягу споживання, а у разі зміни тарифу новий тариф застосовується з моменту введення його в дію без внесення змін до договору.
Відповідно до пунктів 32-34 та підпункту 3 пункту 41 договору споживач зобов`язаний щомісячно оплачувати надані послуги та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Згідно з пунктом 54 договору відключення приміщення споживача від системи централізованого опалення у встановленому законодавством порядку саме по собі не припиняє дії договору.
За період з 20.11.2023 по 29.04.2025 відповідачу виставлено рахунки за надані послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 142 203,03 грн, а саме: №981 від 29.04.2025 на суму 15023,66 грн, №536 від 19.03.2025 на суму 14551,99 грн, №429 від 25.02.2025 на суму 13844,40 грн, №26 від 16.01.2025 на суму 14386,88 грн, №2329 від 30.12.2024 на суму 11108,57 грн, №1880 від 14.11.2024 на суму 4693,40 грн, №969 від 30.04.2024 на суму 11416,83 грн, №527 від 14.03.2024 на суму 11183,82 грн, №280 від 13.02.2024 на суму 17474,72 грн, №147 від 18.01.2024 на суму 14166,17 грн, №2168 від 11.12.2023 на суму 11090,63 грн, №2033 від 20.11.2023 на суму 3261,96 грн.
Також в матеріалах справи містяться акти прийому-передачі теплоенергії від 31.10.2023, від 30.11.25023, від 29.12.2023, від 31.01.2024, від 29.02.2024, від 19.03.2024, від 22.04.2024, від 31.10.2024, від 29.11.2024, від 30.12.2024, від 31.01.2025, від 28.02.2025, від 3.03.2025, від 23.04.2025.
Оскільки ФОП Мельник С.В. за поставлену теплову енергію не розрахувався, КП "Тепловик" звернулося до суду з позовом про стягнення з ФОП Мельника С.В. заборгованості в розмірі 142 203,03 грн.
Місцевий господарський суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до частини 1 сатті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Щодо формування заборгованості в сумі 142 203,03 грн та обґрунтованості здійснених нарахувань 
У цій справі між сторонами виникли правовідносини щодо надання та споживання послуг з теплопостачання, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».
Постачання теплової енергії належить до житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 5, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами, а надання таких послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця та не звільняється від оплати послуг, отриманих до укладення відповідного договору.
Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі неприйняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про вибір моделі договірних відносин з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.
Матеріали справи містять типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 06.10.2021, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Договір набирає чинності через 30 днів після його оприлюднення на офіційних вебсайтах виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради та КП «Тепловик».
Відповідно до пункту 4 договору фактом приєднання споживача до його умов є, зокрема, подання заяви-приєднання, сплата рахунка або факт отримання послуги.
Матеріали справи не містять заяви-приєднання відповідача до вказаного договору. Водночас сама по собі відсутність письмового договору не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг за умови їх фактичного отримання.
Крім того, згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не підлягають повторному доказуванню. Так, у справі № 924/1192/23 за позовом КП «Тепловик» до ФОП Мельника С.В. про стягнення заборгованості за теплову енергію встановлено факт укладення між сторонами типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 06.10.2021. З огляду на викладене доводи відповідача щодо відсутності між сторонами договірних відносин колегією суддів до уваги не беруться.
З наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.12.2023 №356678296 вбачається, що приміщення магазину "Перлина" за адресою Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Попова (нині - вул. Авіаторів), буд. 15 належить на праві власності Мельнику Сергію Васильовичу згідно договору купівлі-продажу від 02.03.2017.
Також в матеріалах справи міститься Акт обстеження від 08.09.2005, яким встановлено, що підвальне приміщення по вулиці Попова, 15, яке належить підприємцю Мельнику Сергію Васильовичу, не опалюється. Загальна опалювальна площа магазину "Перлина" складає 232,5 метрів квадратних.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі, визначається за показаннями будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії, а у разі його відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати - розрахунковим способом. Надалі цей обсяг розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі - Методика №315).
Згідно з пунктом 3 розділу І Методики №315, розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між усіма споживачами житлових та нежитлових приміщень, у тому числі: приміщень з індивідуальним опаленням; вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень; приміщень, обладнаних окремим входом; приміщень, які є або не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів; об`єктів нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які ще не зареєстровано.
Абзацом шостим пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (далі - Правила №830), передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир і нежитлових приміщень від обов`язку відшкодовувати витрати на: опалення місць загального користування та допоміжних приміщень; забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі.
Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики №315.
Відповідно до пункту 38 Правил №830, споживач не звільняється від оплати послуги в частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, яка складається з: обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), навіть у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення (теплопостачання).
Аналогічний обов`язок встановлено пунктом 45 Правил №830, згідно з яким індивідуальний споживач у разі відключення його приміщення від систем централізованого опалення зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби.
Крім того, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені договором.
Частиною першою статті 9 зазначеного Закону встановлено, що споживач здійснює оплату житлово-комунальних послуг щомісяця, якщо інший порядок не визначений договором. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих до укладення відповідного договору.
Отже, КП «Тепловик» правомірно здійснило розподіл обсягу теплової енергії, спожитої будинком у кожному розрахунковому періоді протягом спірного періоду, у тому числі на нежитлове приміщення відповідача. Відповідач, у свою чергу, зобов`язаний брати участь у відшкодуванні витрат теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Методики №315, загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі на опалення протягом розрахункового періоду, розподіляється на: опалення житлових та нежитлових приміщень; забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі;сумарний обсяг теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Згідно з пунктом 12 розділу IV Методики №315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі, включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення з транзитними мережами опалення, пропорційно до загальної та/або опалюваної площі (об`єму) відповідних житлових і нежитлових приміщень.
Як убачається з матеріалів справи, за період з 20.11.2023 по 29.04.2025 відповідачу виставлено рахунки на оплату за послуги з постачання теплової енергії в приміщення за адресою: м. Старокостянтинів, вул. Авіаторів, 15, магазин ''Перлина'', власником якого є відповідач, на загальну суму 142 203,03 грн, а саме: №981 від 29.04.2025 на суму 15023,66 грн, №536 від 19.03.2025 на суму 14551,99 грн, №429 від 25.02.2025 на суму 13844,40 грн, №26 від 16.01.2025 на суму 14386,88 грн, №2329 від 30.12.2024 на суму 11108,57 грн, №1880 від 14.11.2024 на суму 4693,40 грн, №969 від 30.04.2024 на суму 11416,83 грн, №527 від 14.03.2024 на суму 11183,82 грн, №280 від 13.02.2024 на суму 17474,72 грн, №147 від 18.01.2024 на суму 14166,17 грн, №2168 від 11.12.2023 на суму 11090,63 грн, №2033 від 20.11.2023 на суму 3261,96 грн.
Також в матеріалах справи є відповідь КП «Тепловик» від 15.10.2025 № 619 на запит скаржника щодо надання інформації стосовно рахунку № 981 від 29.04.2025 на суму 15023,66 грн, яка містить детальні пояснення щодо порядку здійснення розрахунку розподілу теплової енергії на прикладі зазначеного рахунку. 
З наведених пояснень вбачається, що розрахунок обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснено відповідно до вимог Методика № 315.
Відповідно до пункту 3 розділу І Методики № 315 розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання фактичних, розрахункових або скоригованих обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день такого періоду.
Методикою № 315 передбачено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між усіма споживачами житлових та нежитлових приміщень, у тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, а також вбудованих, вбудовано-прибудованих чи прибудованих приміщень незалежно від наявності окремого входу. Розподіл здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку, а у визначених випадках - розрахунковим способом.
Згідно з розділом IV Методики № 315 визначення та розподіл обсягу теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється за спеціальними правилами. Відповідно до пункту 9 цього розділу визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проєкту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, підлягає коригуванню із застосуванням коефіцієнта Zвідкл, який враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням. Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби визначається за формулами 25 та 26 Методики № 315. При цьому обсяг теплової енергії, визначений за показаннями квартирного теплолічильника, не може бути меншим за мінімальну частку теплової енергії, визначену відповідно до формули 31 розділу VI Методики № 315.
Пунктом 8 розділу IV Методики № 315 передбачено, що у разі відсутності у виконавця послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень і/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може визначатися спрощеним способом як частка від загального обсягу споживання теплової енергії будівлею.
Як убачається з наданих позивачем пояснень та розрахунків, визначений обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби розподілявся пропорційно між усіма приміщеннями будинку залежно від їх площі, у тому числі щодо нежитлового приміщення відповідача, з урахуванням витрат теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
При проведенні розрахунків позивачем враховано, що загальна площа приміщень будинку становить 3147,2 кв. м, площа приміщень без індивідуального опалення - 2882,3 кв. м, а площа нежитлового приміщення відповідача - 232,5 кв. м. Отже, обсяг теплової енергії, віднесений на відповідача, визначався пропорційно площі належного йому приміщення відповідно до вимог Методики № 315.
Крім того, позивачем при здійсненні нарахувань враховано фактичний обсяг спожитої теплової енергії за спірний період згідно з показаннями вузла комерційного обліку, підтвердженими актами приймання-передачі теплової енергії за період з 20.11.2023 по 29.04.2025. Для визначення вартості послуг застосовано тарифи на теплову енергію, встановлені уповноваженим органом та чинні у відповідні розрахункові періоди.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок розподілу теплової енергії на прикладі рахунку № 981 від 29.04.2025 на суму 15 023,66 грн та оцінивши правильність застосування вихідних даних і порядку розрахунку обсягу теплової енергії, віднесеного на загальнобудинкові потреби за спірний період, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розрахунки позивача виконані відповідно до вимог Методики № 315 та є правильними. 
Колегія суддів враховує, що відповідачем не надано жодного контррозрахунку спірної заборгованості, а також належних і допустимих доказів, які б свідчили про неправильність здійснених позивачем нарахувань, помилковість вихідних даних, застосованих тарифів чи невідповідність проведеного розрахунку вимогам Методики № 315 та чинного законодавства. Самі лише заперечення щодо обґрунтованості нарахувань без їх належного документального підтвердження не спростовують правильності поданого позивачем розрахунку та не дають підстав для висновку про його помилковість. За таких обставин підстав для сумніву в правильності здійснених позивачем нарахувань колегія суддів не вбачає. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач, як власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, відповідно до вимог чинного законодавства зобов`язаний брати участь у відшкодуванні витрат теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби опалення. Оскільки встановлено факт належного надання послуг та факт несплати відповідачем вартості таких послуг, позовні вимоги про стягнення заборгованості є правомірними та обґрунтованими.
Відтак місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 142203,03 грн
Щодо доводів скаржника про неврахування показника 0 Гкал при обрахунку обсягу теплової енергії
Відповідно до пункту 8 розділу І Методики №315, якщо окреме приміщення будівлі, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та оснащене вузлом обліку комунальної послуги, показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі та як показання вузла розподільного обліку при подальшому розподілі цього обсягу.
З матеріалів справи вбачається, що вузол обліку, встановлений у приміщенні відповідача, у спірний період зафіксував споживання теплової енергії в обсязі 0 Гкал. Отже, навіть якщо виходити з того, що зазначені показання підлягали врахуванню відповідно до пункту 8 розділу І Методики №315, їх значення не впливало на визначення загального обсягу теплової енергії, спожитої будівлею.
При цьому обсяг теплової енергії, що підлягає розподілу на загальнобудинкові потреби, визначається як різниця між загальним обсягом теплової енергії, спожитої будівлею, та обсягами, віднесеними до окремих споживачів відповідно до Методики №315. Оскільки показання вузла обліку відповідача становили 0 Гкал, їх врахування або неврахування не змінювало ні загального обсягу теплової енергії, спожитої будівлею, ні обсягу теплової енергії, що підлягав розподілу на загальнобудинкові потреби, а відтак не могло вплинути на результати такого розподілу між співвласниками будівлі.
Колегія суддів також звертає увагу, що пунктом 8 розділу І Методики №315 передбачено можливість за рішенням співвласників будівлі визначати обсяг спожитої послуги в окремому приміщенні виключно за показаннями встановленого в ньому вузла обліку та не враховувати таке приміщення при визначенні загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі і її подальшому розподілі між співвласниками. Отже, сама по собі наявність у приміщенні окремого вузла обліку не означає його автоматичного виключення із загального балансу будівлі, оскільки застосування такого винятку пов`язане з прийняттям відповідного рішення співвласників. Водночас матеріали справи не містять доказів прийняття такого рішення.
Крім того, скаржник не надав жодних розрахунків чи інших доказів, які б свідчили про те, що врахування показань вузла обліку відповідача у розмірі 0 Гкал могло призвести до зміни порядку визначення загального обсягу теплової енергії, її розподілу між співвласниками будівлі або розміру здійснених позивачем нарахувань.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про неврахування показань вузла обліку відповідача у розмірі 0 Гкал не спростовують правильності здійснених позивачем нарахувань та не свідчать про порушення його прав чи законних інтересів.
Щодо доводів скаржника про недоведеність належності приміщення магазину «Перлина» до внутрішньобудинкової системи теплопостачання
Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна такого будинку, до якого, зокрема, належать механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, що обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до статті 7 зазначеного Закону співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги.
Пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 12 цього Закону передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг щодо спільного майна, а такі витрати розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо інший порядок не встановлений законом або рішенням співвласників.
Згідно з частиною 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на власників приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення.
Отже, сам по собі факт наявності окремого входу до нежитлового приміщення, відсутності в ньому опалювальних приладів або відсутності індивідуального споживання теплової енергії не виключає обов`язку його власника брати участь у відшкодуванні витрат на загальнобудинкові потреби, пов`язані з опаленням місць загального користування, допоміжних приміщень та забезпеченням функціонування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Положення Правил №830 та Методики №315 також передбачають розподіл обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, між усіма співвласниками будинку відповідно до встановленого порядку.
При цьому пункт 2 розділу І Методики №315 не містить поняття «неопалюване приміщення», а визначає, зокрема, поняття загальнобудинкових потреб на опалення, місць загального користування, допоміжних приміщень та опалюваного приміщення. Із системного аналізу зазначених положень убачається, що для цілей розподілу обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби вирішальним є не факт наявності чи відсутності індивідуального споживання теплової енергії конкретним приміщенням, а належність такого приміщення до багатоквартирного будинку, який є єдиним об`єктом теплопостачання.
З матеріалів справи вбачається, що магазин «Перлина» розташований у будинку по вул. Авіаторів, 15, загальний обсяг теплової енергії якого визначався за показаннями вузла комерційного обліку цього будинку та надалі розподілявся між усіма приміщеннями відповідно до Методики №315. 
Отже, доводи скаржника про недоведеність належності приміщення магазину «Перлина» до внутрішньобудинкової системи теплопостачання є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і наведеними положеннями законодавства. Оскільки спірне нежитлове приміщення розташоване у багатоквартирному будинку, обсяг теплової енергії якого визначався за показаннями вузла комерційного обліку та розподілявся між усіма приміщеннями відповідно до Методики №315, відповідач як співвласник спільного майна будинку зобов`язаний брати участь у відшкодуванні витрат на загальнобудинкові потреби незалежно від наявності окремого входу, відсутності опалювальних приладів чи індивідуального споживання теплової енергії. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що спірне приміщення виключене із системи розподілу теплової енергії будинку або належить до іншої розрахункової зони.
Щодо доводів скаржника стосовно технічної схеми підключення, гідравлічної незалежності приміщення та фактичної конфігурації будівлі, колегія суддів зазначає, що такі доводи не спростовують правомірності здійсненого розподілу, оскільки спірні нарахування проводилися відповідно до порядку розрахунку та розподілу, визначеного Методикою №315. 
Таким чином, доводи апелянта фактично зводяться до незгоди із законодавчо встановленим порядком розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, однак не спростовують правильності його застосування позивачем у спірних правовідносинах. 
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.05.2026
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості належними доказами. Для цілей розподілу таких витрат сторона повинна надати договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують обсяг виконаних робіт, та докази їх оплати або обов`язку оплатити.
На підтвердження понесених витрат КП «Тепловик» подало договір про надання правової допомоги №18 від 21.08.2025, акт приймання-передачі юридичних послуг від 24.02.2026, ордер адвоката та платіжну інструкцію №389 від 22.04.2026 про сплату гонорару у розмірі 12 000,00 грн. 
Доводи апелянта про те, що судом не було перевірено реальність та необхідність заявлених послуг, спростовуються змістом оскаржуваного додаткового рішення. Суд першої інстанції здійснив оцінку наданих доказів, проаналізував зміст акта приймання-передачі юридичних послуг, характер виконаних адвокатом робіт, обсяг процесуальних документів та перебіг розгляду справи, після чого дійшов висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
При цьому суд врахував критерії співмірності, розумності та пропорційності, визначені частиною 4 статті 126 та частиною 5 статті 129 ГПК України, та дійшов висновку про необхідність обмеження розміру витрат, що підлягають компенсації за рахунок іншої сторони.
Посилання апелянта на те, що суд не перевірив відповідність акта від 24.02.2026 фактичному руху справи, також є безпідставними. Матеріали справи підтверджують участь адвоката Григорука С.В. у судових засіданнях 18.12.2025, 20.01.2026, 05.02.2026, 10.02.2026 та 25.02.2026, що повністю відповідає відомостям, зазначеним в акті приймання-передачі юридичних послуг. Отже, відповідні твердження апелянта спростовуються матеріалами справи. Будь-яких доказів недостовірності зазначеного документа відповідачем не подано.
Окремо колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо статусу адвоката Григорука С.В. як особи, пов`язаної з юридичним супроводом КП «Тепловик», та можливого дублювання внутрішньої юридичної роботи.
Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися професійною правничою допомогою. Наявність у юридичної особи штатних працівників юридичного профілю або осіб, які здійснюють правовий супровід її діяльності, не обмежує право такої особи на залучення адвоката та не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому саме на сторону, яка заперечує проти відшкодування таких витрат, покладається обов`язок доведення обставин, на які вона посилається. Проте апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу того, що заявлені адвокатські послуги фактично виконувалися іншими особами, дублювали роботу працівників підприємства або не були пов`язані з розглядом даної справи. Вказані твердження ґрунтуються виключно на припущеннях, що відповідно до статей 73, 74, 76 ГПК України не можуть вважатися належним доказом.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належного обґрунтування розміру компенсації у сумі 5 000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин, предмет спору, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, кількість судових засідань та значення справи для сторін. Суд дійшов висновку, що дана справа є звичайним договірним спором щодо стягнення заборгованості, який не потребував проведення експертиз, збору значного обсягу доказів або вчинення інших складних процесуальних дій.
Такий висновок відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, відповідно до якої суд під час розподілу судових витрат має право не присуджувати стороні всі витрати на професійну правничу допомогу, якщо їх розмір є непропорційним предмету спору або не відповідає критеріям розумної необхідності. Аналогічні висновки викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №908/3182/20 та від 30.11.2020 у справі №922/2869/19.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц наголосила, що під час вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу суд повинен оцінювати не лише факт їх понесення, але й критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат.
З огляду на наведене, суд першої інстанції належним чином дослідив подані докази, правильно застосував положення статей 126 та 129 ГПК України, врахував висновки Верховного Суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви КП «Тепловик» у сумі 5 000,00 грн. 
Суд першої інстанції дійшовши висновку про часткове задоволення заяви позивача встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористався, з посиланням на частину п`яту статті 129 ГПК України, правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши при цьому недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який сторона та адвокат обумовили в договорі.
Разом з тим, колегія суддів зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини між стороною та адвокатом за укладеним договором про надання правової допомоги, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на сторону не в повній сумі, про яку вона домовились з адвокатом (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.05.2026 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин справи, належною оцінкою поданих доказів і правильним застосуванням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, колегія суддів виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Натомість, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області ґрунтуються на матеріалах і обставинах справи, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг судовий збір, сплачений за подання апеляційних скарг, залишається за відповідачем. 
Керуючись статтями 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Мельника Сергія Васильовича залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 06 травня 2026 року у справі №924/1151/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуюча суддя Кульчій І.М. 

Суддя   Мамченко Ю.А. 

Суддя   Хабарова М.В.