Справа № 185/6771/26
Провадження № 2-о/185/225/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

11 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання – Гоцій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 317 ЦПК України –

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Троїцьке Павлоградського району Дніпропетровської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Автономна Республіка Крим, Нижньогірський р-н, село Михайлівка, у віці 93 років. В обґрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Михайлівка Нижньогірського р-ну, АРК померла її двоюрідна бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Михайлівської сільради Нижьогірського району АРК видано свідоцтво про смерть, яке є незаконним та не створює правових наслідків на території України. В зв`язку з чим, заявник вимушений звернутись до суду з даною заявою. 
Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник заінтересованої особи Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника, відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла у с. Михайлівка, Нижньогірський р-н, Автономна Республіка Крим. 
На підтвердження факту смерті заявником надана копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 18 квітня 2014 року, видане установою, що розташована на тимчасово окупованій території, згідно якого ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Михайлівка, Нижньогірський р-н, Автономна Республіка Крим. 
Оцінюючи письмові докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на вказаній території України, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів, зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими – докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території України на якій ведуться бойові дії, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території не знаходиться під контролем Договірної Сторони.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.
Аналізуючи надані заявником та досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а саме для проведення державної реєстрації факту смерті особи уповноваженими державними органами, отримання свідоцтва про смерть та подальшої реалізації пов`язаних з цим прав, зокрема прав спадкоємця, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 95, 263-265, 319 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 317 ЦПК України - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Троїцьке Павлоградського району Дніпропетровської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Автономна Республіка Крим, Нижньогірський р-н, село Михайлівка, у віці 93 років. 
Рішення, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя:	  	В. О. Головін