Справа № 510/1656/23
Провадження № 2/510/375/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2026 р. Ренійський районний суд Одеської області 

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі – Івановій Н.С.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:
Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її свекрухи ОСОБА_2 та складається з земельної ділянки площею 3,91 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в Одеській області, Ізмаїльського (колишнього Ренійського) району, с. Лиманське, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. Спадщину прийняла в порядку ч. 1 ст. 1264 ЦК України, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. 
Позивачка у судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Вальченко В.В. направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити, у зв`язку з відсутністю доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 позивачкою, а також через неповне зазначення найменування позивачки, а саме відсутність відомостей про її по-батькові.
Від представника позивачки адвоката Вальченка В.В. від 01.08.2025р. до суду надійшло клопотання, з протоколами опитування осіб за їх згодою. 
В ході дослідження доказів судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 13.12.2017 р. Їй на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,91 га, цільове призначення якої-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в Одеській області, Ізмаїльського (колишнього Ренійського) району, с. Лиманське, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №020118. 
Спадкоємцями першої черги є: чоловік - ОСОБА_3 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно серії НОМЕР_4 від 25.11.2006 р., син- ОСОБА_4 (чоловік позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 12.08.2014 р., невістка (позивачка) - ОСОБА_5 .
Під час життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишили заповідальне розпорядження на користь, сина - ОСОБА_6 , протеОСОБА_4 спадщину прийняти не встиг так як помер раніше спадкодавця. Отже, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємці першої черги за законом відсутні, позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №73022397 від 29.06.2023 р) .
ОСОБА_1 до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої не зверталася, проте прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, ч.1 ст.1264 ЦК України.
05.07.2023 р. позивачка звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. 
Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті свекрухи ОСОБА_2 в порядку ч. 1 ст. 1264 ЦК України, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.
Факт проживання позивачки однією сім`єю з померлою за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується показаннями свідків, які зазначили, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу проживала разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вела з ними спільне господарство, мала спільний бюджет та здійснювала спільні витрати на утримання сім`ї. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 позивачка продовжувала проживати зі своєю свекрухою та здійснювала за нею постійний догляд у зв`язку з її хворобою. Зокрема, вона забезпечувала необхідний медичний догляд, купляла лікарські засоби, продукти харчування та інші речі першої необхідності. Свідки підтверджують, що позивачка та померла понад п`ять років проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, це також підтверджується довідкою виданою від 04.09.2023 р.№224 Виконавчим комітетом Ренійської міської ради. 
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). 
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України.
Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1264 ЦК України, відмову від спадщини не заявляла. Інших спадкоємців судом не встановлено.
Тобто матеріали справи містять докази того, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги та прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги заперечення викладені у відзиві, оскільки вони спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. 
Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо неповного зазначення найменування позивачки у зв`язку з відсутністю відомостей про її по батькові. Як встановлено судом, позивачка є громадянкою Республіки Молдова. Відповідно до документів, що посвідчують її особу, її прізвище та ім`я зазначені згідно з вимогами законодавства держави громадянства. Суд зазначає, що відсутність по батькові у позивачки як іноземної громадянки не перешкоджає її належній ідентифікації та не свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону. Матеріали справи містять достатні відомості для встановлення особи позивачки.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача - Ренійської міської ради, вказав про відсутність доказів прийняття спадщини позивачем, однак із матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла спадщину шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено протоколами опитування осіб за їх згодою.
Таким чином, позивачка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, згідно ч. 4 ст. 1264 ЦК України, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від неї.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.4 ст. 1264 ЦК України,\.
З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно.
Керуючись ст. ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на земельну ділянку площею 3,91 га, цільове призначення якої-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя К.В. Сорокін