Справа № 157/1324/25 	Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/751/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Русинчук М. М.,
з участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідача Голуба В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 30 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В :
24 липня 2025 року ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Під час виконання робіт на території Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України (далі – НБС НАНУ) 18.01.2023 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав закриту хребетноспинномозкову травму, забій спинного мозку, компресійно-уламковий перелом тіла, закриту травму грудної клітки, перелом ребер, забій легень, порушення функції тазових органів, нижній глибокий парапарез.
У результаті отриманих травм йому встановлено першу групу інвалідності. Відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії втрата працездатності становить 90 %, що означає неможливість самостійно здійснювати самообслуговування, пересуватись і виконувати свої професійні обов`язки.
Через каліцтво він зазнає сильних моральних страждань та змушений витрачати значні суми коштів на лікування, реабілітацію та різноманітні процедури для підтримання і відновлення хоча б найменшого відсотка працездатності.
У ході розслідування нещасного випадку на виробництві відповідач спотворив факти, у зв`язку з чим він змушений був звертатися до суду з позовом про визнання недійсним акта від 11.05.2023 та виключення з нього відомостей щодо його винуватості у порушенні вимог Інструкції з охорони праці.
Крім понесення витрат на лікування і реабілітацію, матеріальні збитки полягали також у необхідності понесення судових витрат на професійну правничу допомогу під час його звернення до суду з позовом про визнання недійсним акта від 11.05.2023 для відновлення порушеного права, представництвом його інтересів на стадії досудового врегулювання того спору щодо виключення відповідних відомостей з акта спеціального розслідування тощо.
У зв`язку з отриманою травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, неможливість самостійно пересуватися і навіть обслуговувати себе позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми він постійно відчуває фізичні страждання і біль через важкість самопочуття і особливості лікування. У нього майже повна втрата працездатності, через що він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпач, тривогу, дратівливість.
Його дворічна дитина потребує участі батька у вихованні, але через отриману травму він не може не тільки здійснювати догляд за дитиною, а й самостійно обслуговувати себе.
Повна втрата працездатності також вплинула і на становище в сім`ї, оскільки забезпеченням родини усім необхідним, а також засобами для його лікування і догляду покладено лише на дружину, яка змушена була раніше встановленого терміну вийти з декретної відпустки. Зазначене додатково викликає у нього хвилювання, страждання, стрес, депресію із-за усвідомлення незворотності у його житті таких негативних змін.
Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на його користь 476 911 грн майнової шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, 900 000 грн моральної шкоди, а також 138 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України на користь ОСОБА_3 300 000 грн моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.
У позові про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Стягнуто з Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України на користь ОСОБА_3 20 000 грн витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить змінити це рішення, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти, у заявлених в позові розмірах.
Зазначає, що зважаючи на характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання особою з інвалідністю І групи безстроково (попередній фізичний стан неможливо відновити), тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 900 000 грн.
Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає моральній шкоді, яку позивач зазнав за обставин втрати 90 % працездатності та нездатності до самообслуговування як особи з інвалідністю І групи.
Неправильним вважає неврахування судом того, що відповідач намагався спотворити обставини події, а також поведінку відповідача, яка свідчить про його свідоме ухилення від відповідальності. Відповідач також ігнорував звернення позивача щодо відшкодування шкоди.
Втрата працездатності також вплинула на становище сім`ї, оскільки дружина змушена була раніше встановленого терміну вийти з декретної відпустки та забезпечувати сім`ю. Малолітня дитина потребує його участі у вихованні, але здійснювати догляд за дитиною він не може.
Вважає, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підстави для обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Попри те, що соціальне страхування потерпілих від нещасних випадків є обов`язковим і Пенсійний фонд України став правонаступником Фонду соціального страхування, механізму відшкодування вже фактично понесених витрат на медичне лікування, препарати, реабілітаційні послуги тощо, не передбачено. Також не передбачено механізму відшкодування медичному закладу коштів, витрачених на медичні засоби (в т. ч. медикаменти) під час надання медичної допомоги потерпілим.
Розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу вважає таким, що не відповідає фактичному обсягу наданих послуг представниками, складності та тривалості розгляду справи. Суд фактично знецінив роботу адвоката як таку, оскільки зазначений спір триває більше трьох років.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач НБС НАНУ, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Вважає наведену в апеляційній скарзі практику Верхового Суду в інших справах нерелевантною до правовідносин у цій справі.
Зауважив, що відповідач ніколи не заперечував факт отримання позивачем моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я. 
Щодо відшкодування витрат на лікування та реабілітацію, то суд правильно зазначив, що належним відповідачем у цій частині позовних вимог є Пенсійний фонд України.
Суд першої інстанції дослідив надані позивачем докази та вірно визначив належний до стягнення розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.
Від третьої особи Пенсійного фонду України у місті Києві відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та Вознюк А. С. апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити, уточнивши, що в частині відмови у позові рішення суду просять не змінити, а скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення – про задоволення позову.
Представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомленим про день та годину розгляду справи, третя особа Пенсійний фонд України у місті Києві свого представника у судове засідання не направив і його неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди змінити з таких підстав.
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач працював у відповідача і 18.01.2023 стався нещасний випадок, а саме: під час благоустрою території, в момент видалення одного із стовбурів дерев неочікувано для потерпілого йому на спину впала суха гілка з іншого дерева, від чого ОСОБА_3 відчув біль у спині. 
В складеному комісією Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці акті спеціального розслідування нещасного випадку від 11 травня 2023 року зазначено про винуватість позивача у нещасному випадку.
Для виключення такого зазначення ОСОБА_3 змушений був звертатися до суду із відповідним позовом, який було задоволено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.06.2024 у справі № 757/27012/23-ц та визнано недійсним акт спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-1/П) від 11.05.2023 «Розділ 8. «Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування» в частині порушення ОСОБА_3 пункту 1.7.2. Інструкції № 59 з охорони праці при роботі бензомоторними пилами, яка затверджена наказом № 56 від 06.12.2021, та пункту 3.1 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку НБС імені М. М. Гришка НАН України, що затверджені директором НБС імені М. М. Гришка НАН України 18.08.2020, та виключено вказані відомості з акту.
Згідно з довідкою Ірпінської міжрайонної МСЕК серії АВ № 0016780 від 17.05.2023 при первинному огляді ОСОБА_3 встановлено першу групу підгрупу «Б» інвалідності та зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до довідки Ірпінської міжрайонної МСЕК серії АВ № 1104831, виписки до акта огляду серії АБ 0016780 від 17.05.2023 встановлено втрату працездатності ОСОБА_3 на 90 % внаслідок трудового каліцтва, потребу у санаторно-курортному лікуванні, побутовому догляді, кріслі-колясці тощо.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 63/25/478/В від 22.04.2025, рекомендацій реабілітації особи з інвалідністю ОСОБА_3 у значному ступені обмежений у здатності до самообслуговування, пересування та трудової діяльності, потребує у забезпеченні кріслом-коляскою. 
Серед іншого позивачу рекомендовано звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України для вирішення питання щодо призначення страхових виплат або до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення щодо призначення соціальної допомоги. 
Відповідно до ст. 173 КЗпП України (в редакції на дату настання нещасного випадку) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. 
У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції на дату настання нещасного випадку) передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (тут і далі в редакції на дату настання нещасного випадку) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.
За ст. 4 цього Закону уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок – обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 29 цього Закону страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Відповідно до ч. ч. 1-4, 7, 8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Потерпілі мають право на лікування та реабілітацію у сфері охорони здоров`я в закладах охорони здоров`я, що проводяться відповідно до вимог законів України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» та «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я».
Заходи з реабілітації у сфері охорони здоров`я передбачають медикаментозне лікування в рамках компетенції лікаря фізичної та реабілітаційної медицини, фізичну терапію, ерготерапію, терапію мови та мовлення, забезпечення протезуванням, ортезуванням, іншими допоміжними засобами реабілітації, що надаються відповідно до загальної мети та завдань реабілітації, зазначених в індивідуальному реабілітаційному плані.
Інші види реабілітаційних заходів здійснюються у разі, якщо потребу в них визначено висновком МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складання) відповідно до вимог Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Фінансування таких заходів здійснюється з програм державного бюджету відповідно до законодавства.
Потерпілі мають право на забезпечення протезуванням, ортезуванням, допоміжними засобами реабілітації, медичними виробами, що надаються відповідно до вимог законів України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» та «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Фінансування таких заходів здійснюється з програм державного бюджету відповідно до законодавства.
Закупівля соціальних послуг, у тому числі на необхідний догляд за потерпілим, здійснюється та розраховується відповідно до оцінки потреб потерпілого відповідно до Закону України «Про соціальні послуги». Витрати на соціальні послуги для потерпілого відшкодовуються за рахунок коштів соціального страхування незалежно від того, ким вони здійснюються.
Отже, обов`язок щодо компенсації майнових втрат потерпілому від нещасного випадку/професійного захворювання з роботодавця закріплено у площині загальнообов`язкового державного соціального страхування, у межах якого (на час отримання позивачем трудового каліцтва було встановлено і залишається наразі) такі виплати здійснюються Пенсійним фондом України як органом, що здійснює страхові виплати за відповідним видом соціального страхування.
Компенсація майнових втрат потерпілого у межах страхового відшкодування здійснюється за правилами спеціального законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому, загальні норми цивільного законодавства застосовуються субсидіарно у тій частині, в якій відповідні правовідносини не врегульовані спеціальним законом або не охоплюються страховими виплатами, а також з урахуванням неприпустимості подвійного відшкодування за один і той самий період.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25.03.2026 в справі № 296/5937/23.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 13.12.2023 в справі № 753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Відмовляючи у позові в частині стягнення з НБС імені М. М. Гришка НАН України на користь ОСОБА_3 476 911 грн майнової шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд першої інстанції правильно вказав, що НБС імені М. М. Гришка НАН України не є належним відповідачем у цій частині позовних вимог, оскільки саме Пенсійний фонд України є юридичною особою, до обов`язків якого входить загальнообов`язкове соціальне страхування осіб унаслідок нещасних випадків на виробництві у тому числі, пов`язаними із втратою ними працездатності та витратами на їх лікування і фізичну реабілітацію.

Щодо вимог позивача про розмір відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходить з такого.
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України).
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
У рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
У п. п. 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, від 23.11.2022 у справі № 686/13188/21, від 19.04.2023 у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Ст. 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
За правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував доводи позивача про те, що втрата ним здатності пересуватися та здійснювати самообслуговування, потреба у постійному лікуванні та реабілітації призвела до неможливості у повній мірі брати участь у вихованні малолітньої дочки, однак, із врахуванням того, що втрата позивачем працездатності відбулася у зв`язку зі збігом обставин (нещасним випадком)та ґрунтуючись на засадах розумності та справедливості, зменшив заявлену до стягнення суму моральної шкоди з 900 000 грн до 300 000 грн. При цьому судом було відхилено доводи позивача про те, що відповідач намагався спотворити результати розслідування нещасного випадку від 11.05.2025, який у подальшому в судовому порядку було визнано частково недійсним, оскільки акт складався не відповідачем а комісією Державної служби з питань праці.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а саме з тим, що позивач, користуючись своїм правом на оскарження акту спеціального розслідування нещасного випадку, оскаржив його в судовому порядку, і під час розгляду такої справи досліджувались саме дії органу, уповноваженого на складання акту, його повнота, точність та правильність. Часткове скасування акту судом не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій під час перевірки, яку здійснює Державна служба з питань праці. Позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем протиправних дій під час спеціального розслідування, притягнення уповноважених осіб відповідача до адміністративної, дисциплінарної чи кримінальної відповідальності, а відтак доводи апеляційної скарги та позову в зазначеній частині є припущеннями, на яких судове рішення ґрунтуватися не може.
Разом із тим, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що втрата позивачем 90 % працездатності призвела до повної зміни способу життя не тільки самого позивача, але і його сім`ї, оскільки на час нещасного випадку його дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, позивач при цьому фактично був єдиною особою в сім`ї, яка мала дохід та забезпечував потреби родини. Після нещасного випадку, сім`я позивача була вимушена нести значні фінансові витрати на лікування позивача, його реабілітацію, дружина змушена була вийти на роботу, догляд малолітньої дочки позивач здійснювати самостійно не здатний, що також ускладнило організацію побуту сім`ї. Додатково обов`язки щодо піклування та догляду за позивачем покладено на його дружину, яка крім того, вимушена працювати.
Суд першої інстанції, застосовуючи до вказаних правовідносин п. 4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004, не врахував, що у випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Беручи до уваги обставини втрати працездатності позивачем, зміну звичного способу життя його та членів його сім`ї, набуття ним інвалідності ІБ групи, неможливість самостійного обслуговування себе, набуття невиліковної хвороби, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, у заявленому ним розмірі 900 000 грн.
Згідно зі статтею 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Заявлений позивачем для відшкодування розмір моральної шкоди відповідає положенням ст. 23 ЦК України з огляду на обставини травмування позивача, спричинені наслідки, і визначений з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості.
Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди необхідно змінити та стягнути з відповідача на корись позивача моральну шкоду у розмірі 900 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 138 000 грн – відхиляються апеляційним судом.
Позивачем заявлено дві окремі позовні вимоги – про відшкодування майнової шкоди і про відшкодування моральної шкоди.
Фактично збирання доказів потребувало доведення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, у задоволенні якої судом правильно відмовлено.
Вимога про відшкодування моральної шкоди, крім її належного обґрунтування, не потребувала додаткових зусиль для збирання доказів.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди зроблені без належного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду в цій частині.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Позивач на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 18 000 грн, з яких 7 200 грн – за подання позовної заяви і 10 800 грн – за подання апеляційної скарги (із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, так як позовну заяву і апеляційну скаргу подано в електронній формі).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану від його імені представником ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 30 березня 2026 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити.
Стягнути з Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень.
У решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Національного ботанічного саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України в дохід держави 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді