ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.05.2026	Справа № 910/3121/26	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових рішень» 
до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 
про стягнення 275 689,90 грн
Суддя Смирнова Ю.М.
Секретар судового засідання Луцька Ю.М.
Представники учасників справи:
від позивача: Трощинська С.М.
від відповідача: Лисенко В.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових рішень» (далі – позивач, ТОВ «Центр промислових рішень») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі – суд) з позовом до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі – відповідач, АТ «Укргазвидобування») про стягнення 275 689,90 грн, з яких: 2 340,86 грн пені, 246 677,20 грн 7% штрафу, 7 431,92 грн інфляційних втрат та 19 239,92 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки (за графіком поставки) № 1417/УГВС/25 від 29.07.2025 в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару у встановлений цим правочином строк.
Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/3121/26 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М. 
Ухвалою суду від 25.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. 
Згідно з повідомленням суду про доставлення процесуального документу до електронного кабінету особи, документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 25.03.2026 по справі № 910/3121/26 була доставлена відповідачу через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) 26.03.26 о 18:19, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги положення частини шостої ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), ухвала суду про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) від 25.03.2026 вважається врученою відповідачу 27.03.2026.
09.04.2026 у системі «Електронний суд» був сформований відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу 7%, 3% річних та інфляційних втрат відмовити у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до умов п. 7.9. Договору сторони самостійно визначили спеціальний і вичерпний механізм відповідальності, що виключає застосування додаткового штрафу 7%, передбаченого частиною другою ст. 231 ГК України, нарахування якого є безпідставним ще і через те, що на момент поставки товару, проведення оплати та звернення позивача до суду, даний кодекс втратив чинність (28.08.2025), а отже на момент виникнення спірних правовідносин його норми вже не діяли, а відтак не підлягають застосуванню. 
Крім того, відповідач вказав, що за порушення грошового зобов`язання не може бути нарахований штраф в порядку абзацу третього частини другої ст. 231 ГК України.
Відповідач також звертав увагу, що АТ «Укргазвидобування» не є суб`єктом державного сектору економіки та просив зменшити розмір пені на 99%. 
14.04.2026 у системі «Електронний суд» була сформована відповідь на відзив (зареєстрована 15.04.2026), в якій позивач проти аргументів відповідача заперечив. Зазначив, що положення частини другої ст. 231 ГК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони діяли на момент укладення договору (29.07.2025) та виникнення зобов`язання, а подальша втрата чинності ГК України не має зворотної дії в часі та не впливає на правовідносини, які виникли під час його чинності, що відповідає загальному принципу дії нормативно-правових актів у часі. 
Доводи відповідача про неможливість застосування штрафу до грошового зобов`язання є необґрунтованими. Хоча у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається відповідач, дійсно зазначено, що штраф за частиною другою ст. 231 ГК України застосовується до негрошових зобов`язань, однак у даному випадку порушення строків оплати є складовою неналежного виконання господарського зобов`язання у межах договору поставки, що має комплексний характер і включає як обов`язок поставки товару, так і обов`язок його оплати. Таким чином, правовідносини сторін не можуть бути зведені виключно до грошового зобов`язання у вузькому розумінні.
Крім того, на думку позивача, доводи відповідача щодо відсутності у нього статусу суб`єкта державного сектору економіки є безпідставними, оскільки згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, єдиним засновником АТ «Укргазвидобування» є АТ «НАК «Нафтогаз України»», єдиним акціонером якого є держава в особі Кабінету Міністрів України. Таким чином, держава в особі Кабінету Міністрів України здійснює повний (100-відсотковий) контроль над АТ «НАК «Нафтогаз України», яке, у свою чергу, володіє 100% акцій АТ «Укргазвидобування». Така структура власності свідчить про наявність у держави вирішального впливу на діяльність відповідача. Отже, АТ «Укргазвидобування» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки у розумінні чинного законодавства, а протилежні твердження відповідача є необґрунтованими та не можуть бути враховані судом.
Щодо вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції, позивач зазначав, що п. 7.9 Договору прямо передбачає стягнення як пені, так і 3% річних та індексу інфляції. Окрім цього, норма частини другої ст. 625 ЦК України є спеціальною про наслідки прострочення грошового зобов`язання. Оскільки 3% річних та індекс інфляції не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, їх стягнення не може бути виключено або обмежено посиланням на договірний механізм пені. Договірна пеня та 3% річних/інфляція співіснують і ніяким чином один одного не виключають, що прямо підтверджується умовами п. 7.9 Договору, який встановлює їх одночасно.
Щодо заяви про зменшення розміру неустойки на 99%, позивач зазначав, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 
На думку позивача, відповідач не довів жодної умов, необхідних для зменшення неустойки: не довів і не стверджував, що сума пені у розмірі 2 340,86 грн є несправедливою або непропорційною; не надав жодних доказів прямого причинно-наслідкового зв`язку між обстрілами об`єктів інфраструктури та порушенням строків оплати за конкретними накладними, а посилання на публікації в ЗМІ не є належними доказами у розумінні ст. 76–79 ГПК України; не надав фінансових звітів, актів про пошкодження, документів про фактичні витрати на відновлення за відповідний період, рішень керівництва про перерозподіл фінансування тощо; добровільне погашення відповідачем боргу до подання позову у грудні 2025 року, свідчить про існування фінансової спроможності, і причиною прострочення була не об`єктивна неможливість оплати, а управлінський пріоритет розподілу коштів. Це виключає кваліфікацію ситуації як форс-мажору або «виняткових обставин». При цьому, обставини воєнного стану, статусу об`єкта критичної інфраструктури та соціальної значущості своєї діяльності є загальновідомими, проте вони однаково відомі всім суб`єктам господарювання в Україні, і самі по собі не утворюють правової підстави для звільнення від договірної відповідальності.
Також, позивач просив суд задовольнити клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
17.04.2026 у системі «Електронний суд» були сформовані заперечення на клопотання (заяву), в яких відповідач заперечував проти аргументів позивача, викладених у відповіді на відзив, мотивуючи їх доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. 
Ухвалою суду від 21.04.2026 розгляд справи № 910/3121/26 ухвалено проводити в судовому засіданні з повідомленням сторін, а судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.05.2026.
22.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеного на 14.05.2026, та наступних судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 23.04.2026 надано можливість відповідачу брати участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням сервісу «Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом».
Представник позивача у судовому засіданні, яке відбулось 14.05.2026, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити; представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. 
У судовому засіданні 14.05.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомлено, що вступну та резолютивну частини рішення буде проголошено в даному судовому засіданні.
У судовому засіданні 14.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 між ТОВ «Центр промислових рішень» (далі - Постачальник) та АТ «Укргазвидобування» (далі - Покупець) було укладено Договір поставки (за графіком поставки) № 1417/УГВС/25 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві запасні частини до пересувної компресорної станції (далі - товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару Постачальником для прийняття Покупцем.
Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2. Договору).
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що загальна ціна Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього Договору, та становить до 8 294 280,00 грн з ПДВ.
Згідно з п. 4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом: оплати Покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, та пред`явлення Постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок Постачальника, на умовах зазначених у Специфікації.
Пунктом 4 Специфікації № 1 від 29.07.2025 до Договору сторонами погоджені умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару та пред`явлення Постачальником рахунку на оплату.
Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені Договором (п. 5.1. Договору).
Умовами п. 5.2. Договору передбачено, що датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в Додатку № 4 до цього Договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо Постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. 
Дато передачі Постачальником товару для прийняття Покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товарно-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо Покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем).
Згідно з п. 5.8. Договору, прийняття товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представниками сторін акту/актів приймання-передачі товару або видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків товару або товаросупровідної документації, Покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі товару або видаткову/видаткові накладну/накладні до усунення виявлених недоліків, а Постачальник зобов`язаний усунути недоліки та оплатити документально-підтверджені витрати Покупця, спричинені такими недоліками. Поставка товару з недоліками вважається поставкою неякісного товару.
Умовами пп. 6.1.1. п. 6.1. Договору передбачено, що Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за прийнятий товар у разі відсутності зауважень, а також приймати поставлений товар, у разі відсутності зауважень, згідно з актом приймання-передачі товару або видатковою накладною (пп. 6.1.2. п. 6.1. Договору).
Покупець має право не здійснювати оплату Постачальнику у разі неналежного оформлення документів, необхідних для здійснення оплати (відсутність печатки, підписів тощо) (пп. 6.2.4. п. 6.2. Договору).
Відповідно до п. 7.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором. 
Згідно з п. 7.9. Договору, за порушення строків оплати Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. На вимогу Постачальника, Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання Постачальником забезпечення виконання свої зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього Договору і діє до 31.01.2026 (включно) (п. 10.1. Договору).
Пунктом 11.11. Договору передбачено, що взаємовідносини сторін, не передбачені Договором, регулюються чинним законодавством України. Якщо в даному Договорі сторони відступили від положень актів цивільного законодавства, врегулювавши свої відносини на власний розсуд, то пріоритет мають норми Договору. 
На виконання умов Договору позивач поставив товар відповідачу партіями на суму 8 294 280,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару видатковими накладними № 323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн, № 338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн, № 364 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн та товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТН) № Р323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн, № Р338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн, № Р338 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн, копії яких долучено до матеріалів справи.
Одночасно з видатковими накладними та товарно-транспортними накладними позивачем було надано рахунки на оплату по замовленню № 412/1 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн, № 412/2 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн та № 412/3 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн.
Відповідачем було здійснено повну оплату отриманого від позивача товару, але з порушенням строку оплати, встановленого умовами Договору, а саме:
1. за видатковою накладною № 323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн (підпис про отримання 16.10.2025) було здійснено оплату: 
- 12.12.2025 на суму 3 500 000,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000215502 від 12.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 323 від 30.09.2025) – чим порушено строк оплати на 26 днів;
- 19.12.2025 на суму 3 523 960,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000218533 від 19.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 323 від 30.09.2025) – чим порушено строк оплати на 33 дні;
2. за видатковою накладною № 338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн (підпис про отримання 24.10.2025) було здійснено оплату:
- 16.12.2025 на суму 1 078 320,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000216360 від 16.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 338 від 14.10.2025) – чим порушено строк оплати на 22 дні;
3. за видатковою накладною № 364 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн (підпис про отримання 13.11.2025) було здійснено оплату:
- 30.12.2025 на суму 192 000,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000223107 від 31.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 364 від 05.11.2025) – чим порушено строк оплати на 16 днів.
У зв`язку з порушенням відповідачем вищевказаних строків оплати отриманого товару, позивачем було нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних згідно умов п. 7.9. Договору та частини другої ст. 625 ЦК України, а також штраф у розмірі 7% відповідно до частини другої ст. 231 ГК України, які позивач вимагав сплатити відповідача у претензії № 03/26-04/08 від 04.03.2026.
Зазначена претензія отримана відповідачем 09.03.2026, на підтвердження чого надана копія квитанції Укрпошти R400220012920.
Однак, як свідчать матеріали справи, претензія позивача була залишена відповідачем без відповіді та виконання, нараховані штраф, пеня, інфляційні втрати та 3% річних відповідачем в добровільному порядку сплачені не були, і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки (за графіком поставки) № 1417/УГВС/25 від 29.07.2025. 
Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).
Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (п. 1 частини першої ст. 664 ЦК України).
У відповідності до норм частини другої ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Як встановлено судом, на виконання умов Договору, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу партіями на суму 8 294 280,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару видатковими накладними № 323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн (підпис про отримання 16.10.2025), № 338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн (підпис про отримання 24.10.2025), № 364 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн (підпис про отримання 13.11.2025) та товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТН) № Р323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн (підпис про отримання 30.09.2025), № Р338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн (підпис про отримання 14.10.2025), № Р338 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн (підпис про отримання 05.11.2025), копії яких долучено до матеріалів справи.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перші ст. 691 ЦК України).
В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати Покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, та пред`явлення Постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок Постачальника, на умовах зазначених у Специфікації.
Згідно з п. 4 Специфікації № 1 від 29.07.2025 до Договору, сторонами погоджені умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару та пред`явлення Постачальником рахунку на оплату.
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено повну оплату отриманого від позивача товару, але з порушенням строку оплати, встановленого умовами Договору, а саме:
1. за видатковою накладною № 323 від 30.09.2025 на суму 7 023 960,00 грн (підпис про отримання 16.10.2025) було здійснено оплату: 
- 12.12.2025 на суму 3 500 000,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000215502 від 12.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 323 від 30.09.2025) – чим порушено строк оплати на 26 днів;
- 19.12.2025 на суму 3 523 960,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000218533 від 19.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 323 від 30.09.2025) – чим порушено строк оплати на 33 дні;
2. за видатковою накладною № 338 від 14.10.2025 на суму 1 078 320,00 грн (підпис про отримання 24.10.2025) було здійснено оплату:
- 16.12.2025 на суму 1 078 320,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000216360 від 16.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 338 від 14.10.2025) – чим порушено строк оплати на 22 дні;
3. за видатковою накладною № 364 від 05.11.2025 на суму 192 000,00 грн (підпис про отримання 13.11.2025) було здійснено оплату:
- 30.12.2025 на суму 192 000,00 грн, що підтверджується наданою в матеріали справи копією платіжної інструкції № 1000223107 від 31.12.2025 (призначення платежу: опл. запчастини зг.дог. № 1417/УГВС від 29.07.25, ВН № 364 від 05.11.2025) – чим порушено строк оплати на 16 днів.
Факт порушення строків оплати відповідачем підтверджується у відзиві на позовну заяву, кількість днів порушення у періодах не заперечується. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
У п. 7.9. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він розрахований вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у заявленому розмірі 2 340,86 грн.
Щодо стягнення з відповідача 246 677,20 грн штрафу у розмірі 7%, нарахованого відповідно до частини другої ст. 231 ГК України, то суд зазначає наступне. 
Частиною першою ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини другої ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Частиною четвертою ст. 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Положення частини шостої ст. 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої ст. 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:
- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;
- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;
- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.
Суд наголошує, що у даній справі йде мова саме за порушення строків виконання саме грошових зобов`язань, що виключає можливість застосування частини другої ст. 231 КГ України до спірних відносин.
Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Відтак грошове зобов`язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу грошима (здійснити поставку), а виконавець (постачальник) має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням. Аналогічні правові висновки щодо застосування норми абзацу третього частини другої ст. 231 ГК України викладені у постановах Верховного Суду від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21.
Крім того, Господарський кодекс України втратив чинності від 28.08.2025 на підставі Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», однак, спірні правовідносини сторін, а також порушення споживачем строків оплати та нарахування позивачем пені виникли та розраховувались останнім за період після 28.08.2025, у зв`язку з чим положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Таким чином, твердження позивача про застосування положень частини другої ст. 231 ГК України до спірних правовідносин, які діяли на момент укладення Договору (29.07.2025) та виникнення зобов`язання є помилковим, оскільки, як зазначалось, спірні правовідносини сторін саме щодо несвоєчасного виконання грошових (порушення строків) зобов`язань відповідача своєчасно оплатити товар виникли після виконаного позивачем свого обов`язку з поставки 30.09.2025, 14.10.2025, 05.11.2025 товару після втрати 28.08.2025 чинності ГК України.
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 246 677,20 грн штрафу у розмірі 7%, нарахованого відповідно до частини другої ст. 231 ГК України задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача 7 431,92 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 19 239,92 грн за період з 16.11.2025 по 29.12.2025, розраховані за кожною видатковою накладною окремо, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 7.9. Договору, за порушення строків оплати, на вимогу Постачальника, Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Слід зазначити, що саме нормами частини першої ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга ст. 625 ЦК України).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць .із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повної оплати поставленого позивачем товару, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних витрат, судом встановлено, що вони розраховані арифметично правильно, що має наслідком задоволення цих вимог у заявленому розмірі 7 431,92 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 19 239,92 грн.
Контррозрахунку заявлених до стягнення сум відповідачем надано не було.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) на 99%, посилаючи на те, що ним дійсно було порушено строк оплати по Договору, однак звертав увагу суду, що АТ «Укргазвидобування» є підприємством, яке має стратегічне значення, є підприємством критичної інфраструктури, діяльність якого є важливим елементом національної безпеки та оборони України, є підприємством соціальна значущість якого полягає в забезпечувати природним газом побутових споживачів та виробників теплової енергії. 
Також відповідач зазначав, що виключними та загальновідомими обставинами, які мають бути враховані при вирішенні питання про зменшення розміру пені, 3% річних та індексу інфляції, є факти, зокрема, що промислові об`єкти з видобутку природного газу АТ «Укргазвидобування» зазнають постійних обстрілів та руйнувань з боку російської федерації, які мають наслідком суттєве пошкодження газопромислової інфраструктури товариства, однак, навіть в цих умовах АТ «Укргазвидобування» прикладаючи надмірних зусиль, за підтримки Держави, продовжує забезпечувати природним газом побутових споживачів та виробників теплової енергії чим забезпечує енергетичну незалежність країни, що є вкрай важливим, особливо в період опалювального періоду та з огляду на спроби країни-агресора пошкодити стратегічні об`єкти енергетичної інфраструктури України. Дані атаки призвели до серйозних пошкоджень об`єктів АТ «Укргазвидобування», що потребувало значних фінансових ресурсів підприємства на їх відновлення, через ці виключні обставини, відповідачем було порушено строк оплати по Договору та основний борг було сплачено добровільно ще у грудні 2025 року (до подання позову), в зв`язку з чим, строк прострочення оплати є незначним (від 16 до 33 календарних днів). 
Крім того, АТ «Укргазвидобування», як стратегічне для економіки держави підприємство, виконує мобілізаційні завдання із забезпеченням держави необхідним обладнанням та продукцією, у тому числі транспортними засобами та нафтопродуктами, в умовах воєнної агресії російської федерації проти держави Україна. Відповідно, завдяки забезпеченню безперервної поточної виробничої діяльності, в умовах власного дефіциту матеріалів та обладнання, АТ «Укргазвидобування» забезпечує Збройні Сили України необхідними паливномастильними матеріалами та спеціальним технологічним обладнанням, що є вкрай необхідним у боротьбі з агресією російської федерації та подальшою перемогою України.
Частиною третьою ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Отже, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
При цьому, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
У постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 910/10010/23 зазначалося, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, а також процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.
За приписами п. 3 частини першої ст. 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства України.
Укладаючи Договір, сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за цим Договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені Договором строки їх виконання.
Слід зазначити, що умовами п. 8.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання стороною зобов`язань, передбачених умовами Договору, зокрема (війна тощо).
Як зазначалось, відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені, посилався на те, що загальновідомими обставинами є факти, зокрема, що промислові об`єкти з видобутку природного газу АТ «Укргазвидобування» зазнають постійних обстрілів та руйнувань з боку російської федерації, які мають наслідком суттєве пошкодження газопромислової інфраструктури товариства, що потребувало значних фінансових ресурсів підприємства на їх відновлення, і через ці виключні обставини відповідачем було порушено строк оплати по Договору та основний борг було сплачено добровільно ще у грудні 2025 року (до подання позову), в зв`язку з чим, строк прострочення оплати є незначним (від 16 до 33 календарних днів).
Разом з тим, умовами п. 8.2. Договору сторони погодили, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити у письмовій формі або листом на електронну пошту про це іншу сторону. В такому повідомленні повинні бути вказана наступна інформація: конкретні обставини непереборної сили, дата та місце виникнення таких обставин, їх очікувану тривалість (якщо таку можна визначити), та реквізити цього Договору (номер та дату).
Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) або відсутність інформації, яку повинно мати таке повідомлення, є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, (форс-мажорні обставини), як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.
Доказів належного повідомлення позивача про неможливість здійснити оплату отриманого від нього товару у строки, обумовлені Договором, саме через удари по об`єктів АТ «Укргазвидобування» в матеріали справи відповідачем надані не були. 
Крім того, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами відсутність фінансової можливості здійснити оплату отриманого від позивача товару у погоджені ним у Договорі строки.
Посилання відповідача на виконання ним своїх договірних зобов`язань у повному обсязі з незначним простроченням строку такого виконання, не може прийматись судом як виключна обставина для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки саме порушення вказаних строків оплати отриманого від позивача товару і є підставою для нарахування та стягнення позивачем з відповідача, погодженого сторонами розміру відповідальності у вигляді неустойки (пені).
Судом також враховано, що частиною першою ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21).
Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності виключних обставин для можливості зменшення розміру пені, зокрема понесення відповідачем додаткових збитків.
Крім цього, категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в ст. 551 ЦК України та в ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (п. 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).
Також, судом враховано, що загальна сума поставки, за порушення строків оплати якої була нарахована пеня у розмірі 2 340,86 грн, становить 8 294 280,00 грн.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, наслідків порушення зобов`язання, дійшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування частини третьої ст. 551 ЦК України, оскільки відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру неустойки пені, як і не надано доказів понесення додаткових збитків чи вплив стягнення вказаної суми пені на фінансовий стан відповідача. А тому клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 340,86 грн неустойки (пені) є обґрунтованими.
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір у розмірі 3 308,28 грн, сплачений позивачем з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також, у позовній заяві було зазначено, що позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 3 308,28 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, Україна, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових рішень» (40030, м. Суми, вул. Петропавлівська, 86, оф. 159, ідентифікаційний код 41977762) 7 431 (сім тисяч чотириста тридцять одна) грн 92 коп. інфляційних втрат, 19 239 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять девять) грн 92 коп. 3% річних, 2 340 (дві тисячі триста сорок) грн 86 коп. пені та витрати зі сплати судового збору у розмірі 348 (триста сорок вісім) грн 15 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 26.05.2026

Суддя Ю.М. Смирнова