П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9607/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.01.2025 №155950021516 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 27.11.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди з 01.09.1998 по 01.09.2005, з 01.09.2006 по 04.01.2009, з 11.10.2017 по 31.08.2024.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.10.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.01.2025 №155950021516 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області зарахувавши ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди з 01.09.1998 по 01.09.2005, з 01.09.2006 по 04.01.2009, з 11.10.2017 по 31.08.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2024 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду в цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, у яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що станом на 11.10.2017 позивач не мала необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, а тому право на пенсію за вислугу років у неї відсутнє. Крім того, апелянти зазначають, що періоди роботи позивача не можуть бути зараховані до спеціального стажу через розбіжності у найменуванні посади у трудовій книжці та довідці роботодавця. Також скаржники вказують на відсутність правових підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи після 11.10.2017. Окремо апелянти зазначають про неправильне застосування судом способу захисту порушеного права шляхом одночасного визнання рішення протиправним та його скасування.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.11.2024 звернулася з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.
За принципом "екстериторіальності" визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, який уповноважено розглянути подану позивачем заяву.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №155950021516 від 14.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку відсутністю необхідною спеціального стажу станом на 11.10.2017 - 26 років 06 місяців.
Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначенні Порядком підтвердження
наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (трудова книжка, диплом, документи про стаж): Вік позивачки 54 роки 1 місяць 23 дні. Страховий стаж позивача складає 35 років 11 місяців 25 днів. Стаж роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить лише 15 років 11 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії (за вислугу років. Позивач працює. Дата, з якої заявниця матиме право на пенсійну виплату - 05.10.2030.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Пунктом 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-XII.
Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11.10.2017.
Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону №1788-ХІІ призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного цим Законом страхового і спеціального стажу.
Пунктом е статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Надалі, з прийняттям Закону України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами д, е, ж статті 55 Закону №1788-ХІІ, а з прийняттям Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт е статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом е статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України") встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.
До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року.
Рішенням від 04.06.2019 №2-р/2019 Конституційний Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту а статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.
Відповідно до другого пункту рішення положення пункту а статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, починаючи з 04.06.2019 положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, відповідно до якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
За змістом Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
За змістом Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Підставою для відмови у призначенні пенсії за вислугу років слугувала, зокрема, відсутність спеціального стажу роботи 26 років 06 місяці.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, визначаючи необхідний спеціальний стаж виключно станом на 11.10.2017 у розмірі 26 років 6 місяців, безпідставно не врахував правові наслідки Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019.
Доводи апеляційних скарг про те, що після ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України право на пенсію за вислугу років повинно визначатися з урахуванням вимог щодо спеціального стажу саме станом на 11.10.2017, колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження ґрунтуються виключно на внутрішньому тлумаченні відповідачем норм законодавства та не спростовують факту втрати чинності неконституційними положеннями статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Крім того, правова позиція щодо застосування після 04.06.2019 редакції пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до змін 2015 року, неодноразово висловлювалася Верховним Судом.
Водночас, позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ 26.03.2025, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Тому рішення відповідача в частині відсутності у позивачки необхідного спеціального стажу є протиправним.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неможливості зарахування окремих періодів роботи до спеціального стажу через розбіжність у назві посади («класовод» та «вчитель початкових класів»), колегія суддів зазначає таке.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку №637, є трудова книжка.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у спірні періоди працювала у закладах освіти на педагогічних посадах, які віднесені до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909.
При цьому сама лише відмінність у формулюванні найменування посади не може бути безумовною підставою для неврахування відповідного періоду роботи до спеціального стажу, якщо характер виконуваної роботи, тип закладу та зміст трудової функції відповідають педагогічній діяльності, що дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що позивач у спірні періоди обіймала посаду, яка не передбачена Переліком №909, або виконувала роботу, що не належить до педагогічної діяльності.
Посилання скаржника на те, що під час зустрічної перевірки не досліджувалися накази про прийняття та звільнення з роботи, колегія суддів також відхиляє, оскільки зазначені обставини самі по собі не спростовують відомостей, внесених до трудової книжки позивача, та не свідчать про недостовірність таких записів.
Щодо доводів апеляційних скарг про відсутність правових підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи після 11.10.2017, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, аналізуючи наявні у справі докази, обґрунтовано виходив із необхідності надання оцінки всім періодам роботи позивача на посадах, передбачених Переліком №909.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.01.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому оскаржуваним рішенням відповідача позивачу фактично відмовлено у реалізації права на пенсійне забезпечення з підстав неналежного визначення спеціального стажу та неправильного застосування норм матеріального права.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не призначив позивачу пенсію безпосередньо, а лише зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, що відповідає завданням адміністративного судочинства та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування судом способу захисту шляхом одночасного визнання рішення протиправним та його скасування колегія суддів також вважає безпідставними.
За змістом статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та скасувати його.
Таке формулювання способу захисту є усталеним у судовій практиці адміністративних судів та відповідає характеру спірних правовідносин.
Посилання апелянта на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки у даному випадку скасування рішення є наслідком встановлення його протиправності та спрямоване на ефективне поновлення порушених прав позивача.
Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди апелянта з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, однак не містять посилань на обставини, які б свідчили про неправильне встановлення судом фактичних обставин справи або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.