ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/789/26
10 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 від 12.04.2025 на суму 76545,10 грн, сформоване Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.
В обґрунтування позову позивач вказує, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його економічної діяльності є “01.46 Розведення свиней”, інші види економічної діяльності: “68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна”. 
Позивач зазначає, що у його власності перебуває об`єкт нежитлової нерухомості, а саме корівник загальною площею 1078,1 кв.м., який використовується ним, як сільськогосподарським товаровиробником у господарській діяльності та не здається в оренду, лізинг чи позичку. 
Оскільки підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, відтак, за позицією позивача, належне йому нерухоме майно (корівник), не є об`єктом оподаткування. 
З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню. 
Ухвалою суду від 20.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву, зобов`язано одночасно з відзивом на позовну заяву надати суду докази, що стосуються предмету спору, зокрема належним чином засвідчені копії всіх документів, що стали підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення - рішення.
11.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що у розумінні підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Відповідач вказує, що сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання.
При цьому зазначає, що жодного підтвердження руху коштів, використання транспортних засобів, інструментів, залучення робочої сили; копій видаткових накладних, рахунків фактур, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт, договорів, платіжних доручень, а отже і підтвердження здійснення економічної діяльності, яку характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції тощо як до суду, так і до контролюючого органу позивачем надано не було.
Крім того, звертає увагу, що 14.01.2025 року ФОП ОСОБА_2 подав податкову декларацію платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2024 рік, в якій зазначив, що обсяг доходу за звітний (податковий) період 2024 року складав 0 грн, тобто доходу в 2024 році ФОП ОСОБА_2 не отримував.
Посилаючись на положення Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та зважаючи на відсутність доходів позивача, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не міг бути сільськогосподарським товаровиробником у 2024 році, оскільки відсутність доходів свідчить про те, що ним не здійснювалося операцій з постачання/ реалізації власновиробленої сільськогосподарської продукції. Окрім того, позивачем не додано жодного доказу використання оподаткованої будівлі ні до контролюючого органу, ні до суду, що, на думку відповідача з посиланням на висновки Верховного Суду, свідчить про те, що позивач не має права на пільгу відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Щодо строку подання відзиву на позовну заяву, то відповідач зазначає, що такий дотримано, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі отримано 23.02.2026.
Додатково відповідач зазначає, що позивач дізнався про податкове повідомлення рішення від 12.04.2025 року №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 ще до отримання його 17.12.2025 року, оскільки 11.07.2025 звернувся до контролюючого органу з заявою про його скасування.
11.03.2026 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додатків до відзиву на позовну заяву.
16.03.2026 представником позивача адвокатом Парубій І.М. подано до суду відповідь на відзив, у якій вказує про порушення відповідачем встановленого судом строку для надання відзиву та доказів, а також не погоджується з наведеними у відзиві запереченнями по суті спірних правовідносин.
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачем не спростовано доводів позивача, наведених у позовній заяві.
Щодо строку звернення до суду з даним позовом у контексті обізнаності позивача про спірне податкове повідомлення – рішення, то представник вказує, що його копія отримана Охотницьким М.В. 17.12.2025, що також визнається відповідачем. Саме з цієї дати, за позицією представника позивача, розпочався строк його оскарження як в адміністративному, так і судовому порядку. 
По суті спірних правовідносин представник позивача вказує, що у даному випадку слід керуватись прямою нормою ПК України, якою чітко визначено три умови, за яких платник податку має право на пільгу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт “ж” підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України): 
не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб);
віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання;
не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
З урахуванням того, що належний позивачу на праві власності корівник загальною площею 1078,1 кв. м, що розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, с. Дорофіївка, вулиця Транспортна бічна, будинок 3а, приміщення 1, віднесений до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, використовуються за призначенням у господарській діяльності позивачем як фізичною особою-підприємцем - сільськогосподарським товаровиробником за КВЕД 01.46 (Розведення свиней (основний)) та не здається ним в оренду, лізинг, позичку, тому вважає, що нарахуванням позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік в сумі 76545,10 грн згідно податкового повідомлення-рішення №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 від 12.04.2025, є протиправним.
Посилання відповідача у відзиві на позов на Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” представник позивача вважає безпідставним, оскільки норми вказаного закону не поширюються на фізичних осіб – підприємців. 
Крім того, представник позивача просить врахувати, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача . У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Наведені представником відповідача висновки Верховного Суду з посиланням на відповідні постанови суду касаційної інстанції представник позивача вважає нерелевантними даній справі.
Додатково представник позивача звертає увагу суду на позицією ЄСПЛ, який у своїх рішеннях вказує на недопустимість протиправного втручання у мирне володіння майно, в тому числі й шляхом протиправного нарахування податків на таке майно.
16.03.2026 від представника позивача адвоката Парубія І.М. надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 18.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 07.05.2026 запропоновано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали надати суду докази на підтвердження обставин фактичного використання у господарській діяльності протягом 2024 року належного на праві власності корівника загальною площею 1078,1 кв.м., що розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, с.Дорофіївка, вулиця Транспортна бічна, буд. 3а, приміщення 1.
12.05.2026 представником позивача надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, у якому також наведені письмові пояснення по суті спірних правовідносин. Зокрема, представник позивача зазначає, що внаслідок механічної описки у позовній заяві помилково зазначено адресу місцезнаходження об`єкта нерухомого майна, на який нараховано податкове зобов`язання спірним податковим повідомленням – рішенням, а саме: АДРЕСА_1 , замість належного: вул. Шкільна, буд.3а, 1. 
Щодо використання вказаного об`єкта у безпосередній господарській діяльності представник зазначає, що у грудні 2023 року позивачем укладено з ТОВ «СПСМ ГРУП» попередній договір №15/12-23 купівлі – продажу поголів`я свиней, який у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт та приведення приміщення у відповідність до вереринарно-санітарних норм, був розірваний 21.03.2024. Протягом 2024 року позивач самостійно проводив ремонтні роботи у приміщенні за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с. Дорофіївка, вул. Шкільна, буд.3а, 1, для чого ним придбано будівельні та супутні матеріали, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу та видатковими накладними. Крім того, у 2024 році у приміщеннях за вказаною адресою проведені заходи з моніторингу шкідників та дератизаційних, дезінфекційних та дезінсекційних робіт, що підтверджується укладеним з ФОП ОСОБА_3 договором №8 від 01.03.2024 та актами виконання таких робіт. Проведення дезінфекції приміщення власними силами підтверджено видатковою накладною №533 від 18.10.2024. Представник позивача зазначає, що вказані роботи є необхідною складовою здійснення позивачем підприємницької діяльності з розведення свиней, а тому підтверджує наявність у нього податкової пільги. 
Також представник позивача вказує, що 22.01.2024 позивачем надано відповідачу повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП, відповідно до якого приміщення, розташоване за адресою Тернопільська область, Підволочиський район, с. Дорофіївка, вул. Шкільна, буд.3а, 1, є свиногосподарством та експлуатується. 
Крім того, 09.01.2020 Підволочиським районним управлінням Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області видано рішення про державну реєстрацію потужності № вих.01-28.1/2-20, згідно якого ФОП ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з присвоєнням потужності особистого реєстраційного номера для використання у діяльності: інший вид діяльності, первинне виробництво (свиногосподарство). 
21.05.2026 представником відповідача також надано додаткові письмові пояснення, у яких заперечує проти доводів представника позивача. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження здійснення ним виробництва сільськогосподарської продукції та її переробкою, а також здійснення її постачання у 2024 році з безпосереднім використанням нерухомого майна, що є об`єктом оподаткування у даній справі. Надані представником позивача докази на підтвердження фактичного використання приміщення у господарській діяльності представник відповідача вважає неналежними та такими, що не підтверджують реальне здійснення ним господарської діяльності. Крім того, представник звертає увагу, що у податковій декларації платника єдиного податку за 2024 рік позивач зазначив, що обсяг доходу за звітний (податковий) період складає 0 гривень. З урахуванням викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 
Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.
Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем строків подання відзиву на позовну заяву та прийняття його до розгляду, суд зазначає наступне.
Згідно частини п`ятої статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
З матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 20.02.2026 відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвала про відкриття провадження у справі від 20.02.2026 доставлена до електронного кабінету Головного управління ДПС у Тернопільській області 20.02.2026 о 19:24 год. (а.с.14, зворот)
Пунктом другим частини шостої статті 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Таким чином, оскільки ухвала суду від 20.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 20.02.2026 (у п`ятницю) після 17 годин, тому за правилами статті 251 КАС України вказане судове рішення вважається врученим 23.02.2026 (понеділок), тобто у перший робочий день.
Згідно частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
З урахуванням викладеного слід вважати, що п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву має обчислюватись з 24.02.2026, тобто з наступного дня після дати вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Отже, останнім днем строку для подання відзиву на позовну заяву є 10.03.2026. 
З матеріалів справи слідує, що відзив на позовну заяву зареєстровано судом 11.03.2026, проте сформований та надісланий вказаний документ через систему “Електронний Суд” 10.03.2026, що свідчить про дотримання відповідачем встановленого судом строку для його подання. 
З огляду на викладене суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача щодо порушення відповідачем строку надання відзиву на позовну заяву, а тому вказаний документ підлягає врахуванню судом при вирішенні справи по суті.
Щодо позиції представника позивача про відсутність підстав для врахування наданих відповідачем доказів як таких, що подані не одночасно з відзивом, тобто з порушенням визначеної законом процедури, то суд зазначає наступне.
Згідно частини четвертої статті 162 КАС України до відзиву додаються:
1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;
2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Судом встановлено, що відзив на позовну заяву сформовано та подано відповідачем через систему “Електронний суд” 10.03.2026, разом з доказом його направлення представнику позивача. При цьому, доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, останнім не надано. 
Разом з тим, 11.03.2026 відповідачем сформовано та направлено через електронний кабінет заяву з додатками, у якій зазначено про помилкове ненадання вказаних документів до відзиву на позовну заяву, та з метою усунення вказаного недоліку просить долучити документи до справи. 
Аналізуючи вказані обставини у взаємозв`язку з наведеними вище процесуальними нормами суд зазначає, що відповідачем дійсно подано докази на підтвердження своїх заперечень у порядку, який не відповідає вимогам статті 162 КАС України, а саме не одночасно з відзивом на позовну заяву. 
Разом з тим, суд зауважує, що по своїй суті відзив на позовну заяву - це інструмент доведення відповідачем до суду своєї позиції (доводів, заперечень, спростувань) щодо суті спірних правовідносин та предмету спору, а у межах справи, розгляд якої здійснюється у письмовому провадження за відсутності сторін, - це фактично єдина можливість викласти свої аргументи щодо позовної заяви, які мають бути підтверджені належними доказами. 
Суд зважає, що право кожною сторони бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України й статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа могла скористатись своїм правом висловити свою позицію щодо позову.
Отже, права на доступ до суду, на змагальний розгляд і на ефективний засіб захисту права є основоположними правами осіб, які гарантуються Конвенцією. Попри свою важливість, цілі досягнення ефективності та прискорення здійснення судочинства не виправдовують порушення цих прав.
За вказаних обставин, враховуючи, що відповідачем надано докази на підтвердження своїх заперечень невідкладно після надання відзиву на позовну заяву, а також надано пояснення причин, які обумовили їх несвоєчасне надання, що свідчить про процесуальну доброчесність Головного управління ДПС у Тернопільській області, як учасника справи, тому суд вважає, що обмеження відповідача у праві подання вказаних доказів з підстав їх надання окремо від відзиву, не буде відповідати загальним засадам справедливого судового розгляду.
Зважаючи на викладене, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи та недопущення надмірного формалізму, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду докази, надані представником відповідача з заявою від 11.03.2026.
Дослідивши подані суду заяви по суті, додатково надані письмові пояснення та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 26460000000034280, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області. (арк. справи 8-9)
З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що видами економічної діяльності позивача є “ 01.46 Розведення свиней” (основний), “68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна”.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої станом на 17.01.2024, наявний запис про право власності ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1284242561246): корівник, загальною площею 1078,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 1. (арк. справи 7) 
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за податковий період 2024 рік та винесено податкове повідомлення-рішення форми “Ф” №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 від 12.04.2025 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 76545,10 грн. (арк. справи 22)
Копію вказаного податкового повідомлення – рішення отримано позивачем 17.12.2025, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0601171420702 та не заперечується сторонами. (арк. справи 23)
З метою оскарження податкового повідомлення – рішення №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 від 12.04.2025 в адміністративному порядку, позивач звернувся з відповідною скаргою до Державної податкової служби України, рішенням якої №2089/6/99-00-06-01-02-06 від 28.01.2026 вказану скаргу залишено без розгляду з підстав пропуску строку її подання. (арк. справи 6)
Вважаючи податкове повідомлення - рішення №0362320-2407-1918- UA61040350000078247 від 12.04.2025 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку доводам представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.
Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.
Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду.
Відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Згідно підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті.
Враховуючи, що позивач отримав копію спірного податкового повідомлення рішення 17.12.2025, скористався правом на його адміністративне оскарження, проте строк звернення зі скаргою ним пропущений, тому процедура адміністративного оскарження вважається завершеною 17.01.2026, тобто на наступний за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги. 
З матеріалів справи слідує, що позовна заява подана ОСОБА_1 шляхом її направлення через установу поштового зв`язку 12.02.2026, що свідчить про дотримання позивачем встановленого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України місячного строку звернення до суду з даними позовом, а тому підстави вважати такий строк пропущеним – відсутні. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам по суті, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.
Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, зокрема, підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачають, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Пунктом 266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Таким чином, з аналізу наведеного нормативно-правового регулювання слідує, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Суд враховує, що спірним у межах заявлених позовних вимог є те, чи підпадає під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2024 році об`єкт нежитлової нерухомості, що належить позивачу на праві приватної власності, а саме: об`єкт з реєстраційним номером 1284242561246 (корівник), що розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, с. Дорофіївка, вул. Шкільна, 3а, приміщення 1, а також чи має позивач право на податкову пільгу, передбачену підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Податкові пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Редакція підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України неодноразово зазнавала змін.
Так, відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону №2628-VIII від 23.11.2018, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Разом з тим, 16.03.2024 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства” від 23.02.2024 №3603-IX, яким підпункт “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено у наступній редакції: 
“Не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.”
Враховуючи, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано позивачу податкове зобов`язання за звітний період – 2024 рік, тому визначаючись з редакцією закону, що підлягає застосуванню, суд вважає правильним застосування положень підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону №3603-IX.
Аналіз підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону №3603-IX свідчить, що його застосування передбачає наявність таких умов:
- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною або фізичною особою);
- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023;
- об`єкт використовуються за призначенням у господарській діяльності та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічний висновок сформований Верховним Судом у постанові від 10.07.2025 у справі №120/11299/24.
Наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573 затверджено Національний класифікатор НК 018:2023, яким передбачено, що клас "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) включає будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. Цей клас не включає споруди зоологічних парків та ботанічних садів (2412).
Судом встановлено, що тип належного позивачу на праві власності об`єкту нежитлової нерухомості з реєстраційним номером 1284242561246, площею 1078,1 кв.м., розташований за адресою Тернопільська область, Підволочиський район, с.Дорофіївка, вул. Шкільна, 3а, приміщення 1, визначений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як корівник, що свідчить про приналежність вказаного об`єкту до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.
З наведеного слідує, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна (корівник площею 1078,1 кв.м., за типом відповідає критеріям для застосування податкової пільги, визначеним підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Щодо наявності у позивача, як власника об`єкта нерухомості, статусу сільськогосподарського товаровиробника, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що для наявності підстав вважати юридичну особу або фізичну особу – підприємця сільськогосподарським товаровиробником, обов`язковим є встановлення обставин реального здійснення такою особою діяльності певного роду, зокрема: виробництва сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилову риби та її переробки на власних чи орендованих потужностях, здійснення, та здійснення операцій з її постачання.
Як слідує з інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності позивача згідно КВЕД є: “01.46 Розведення свиней”.
09.01.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області прийнято рішення про державну реєстрацію за ФОП ОСОБА_1 потужності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , з видом діяльності "інший вид діяльності, первинне виробництво (свиногосподарство)". 
Згідно довідки Державного підприємства «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» від 15.09.2020, належному ФОП ОСОБА_1 господарству за адресою: АДРЕСА_2 , та видами діяльності: розведення і утримання свиней, розведення і утримання товарних свиней, присвоєно реєстраційний номер UA61138376.
Згідно повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП, поданого ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу 22.01.2024, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , визначено позивачем як свиногосподарство. 
За умовами попереднього договору №15/12-23 купівлі – продажу поголів`я свиней, укладеного 15 грудня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «СПСМ ГРУП», сторони зобов`язались до 30 квітня 2024 року укласти договір купівлі – продажу поголів`я товарних свиней у кількості 200 голів, віком 1-2,5 місяців. 
Пунктом 6.2 вказаного договору передбачено, що цей договір може бути розірваний шляхом надіслання однією стороною іншій стороні не пізніше строку укладання основного договору. 
На виконання положень пункту 6.2 попереднього договору №15/12-23 купівлі – продажу поголів`я свиней від 15.12.2023, ФОП ОСОБА_1 направлено на адресу ТОВ «СПСМ ГРУП» повідомлення про розірвання вказаного договору у зв`язку з необхідністю приведення у відповідність ветеринарно-санітарним нормам приміщення (господарства) для відгодівлі свиней, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та запобігання в майбутньому поширення хвороб. 
У період з березня по грудень 2024 року на виконання умов договору №8 про надання послуг моніторингу та боротьби зі шкідниками, укладеного 01 березня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , останнім проведено роботи з дезінфекції, дератизації, дезінсекції виробничих приміщень корівника та прилеглої території, належних позивачу та розташованих у с.Дорофіївка Підволочиського району, що підтверджується копією договору №8 від 01.03.2024 та актом проведення дезінсекції №9 від 07.03.2024, актом проведення дератизації №17 від 02.04.2024, актом проведення дератизації та дезінфекції №29 від 05.06.2024, актом проведення дератизації та дезінфекції №43 від 05.08.2024, актом проведення дератизації та дезінфекції №56 від 03.10.2024, актом проведення дератизації №69 від 04.12.2024.
Також, як зазначає позивач, протягом червня – жовтня 2024 року ним здійснено ремонтні роботи у приміщенні за адресою Тернопільська область, Підволочиський (Тернопільський) район, с.Дорофіївка, вул. Шкільна, 3А, приміщення 1, для чого придбано пісок у кількості дві тони, шлакоблок у кількості 500 штук, цемент у кількості двадцяти мішків, рукавиці робочі, кельгу, цемент, відсів гранітний, бетон та інші будівельні та технічні матеріали, на підтвердження чого надано копію договору купівлі – продажу товарів №БМ-0000012 від 17.06.2024, накладну №309 від 13.06.2024, видаткову накладну №БМ-0000031 від 17.06.2024, видаткову накладну №БМ-0000054 від 20.08.2024. 
Аналіз досліджених судом доказів у їх сукупності дає підстави дійти висновку, що об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , використовується ФОП ОСОБА_1 за своїм прямим функціональним та технологічним призначенням, а саме - для ведення господарської діяльності з розведення товарних свиней, а наявність діючих рішень Держпродспоживслужби та Агентства з ідентифікації тварин, у поєднанні з актуалізованою формою №20-ОПП, доводить безперервність функціонування даного об`єкта як єдиного сільськогосподарського майнового комплексу.
Суд зауважує, що здійснення діяльності з розведення свиней суворо регламентується Законом України «Про ветеринарну медицину» та галузевими інструкціями. На відміну від інших видів підприємництва, свиногосподарства зобов`язані проводити регулярні технічні та санітарні заходи (дезінфекція, дератизація, ремонт систем гноєвидалення, вентиляції, заміна станків тощо).
Виконання специфічних технічних робіт є не примхою підприємця, а його прямим обов`язком для дотримання біобезпеки та збереження здоров`я тварин. Проведення ремонту є підготовчою та забезпечувальною фазою виробничого процесу. Такі періоди охоплюються поняттям «господарська діяльність», оскільки вони безпосередньо спрямовані на створення умов для подальшого отримання доходу.
При цьому, тимчасовий ремонт не змінює функціонального призначення «свиногосподарства» на будь-яке інше. Натомість, наявність витрат на утримання та модернізацію основного засобу (свиногосподарства), на думку суду, є прямим доказом триваючої господарської діяльності, оскільки економічна діяльність не обмежується лише моментом продажу (поставки); вона включає етапи планування, будівництва, ремонту та підготовки виробничих потужностей.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем доведено належним та допустимими доказами проведення ним протягом звітного податкового періоду 2024 року специфічних технічних та ремонтних робіт у приміщенні свиногосподарства, розташованого за адресою: Тернопільська область, Підволочиський (Тернопільський) район, с. Дорофіївка, вул. Шкільна, 3А, приміщення1, які є обов`язковим технологічним елементом безперервного циклу тваринництва. Тимчасова відсутність безпосереднього виробництва та поставок продукції у цей період зумовлена виключно специфікою підготовки приміщень до прийому наступного поголів`я. Оскільки об`єкт нерухомості не змінював свого цільового призначення, не відчужувався та не передавався в оренду стороннім особам, проведення ремонту є підтвердженням ведення господарської діяльності, що повністю виключає правові підстави для позбавлення підприємця статусу сільськогосподарського товаровиробника.
Аргумент відповідача щодо відсутності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника з підстав надання ним податкової звітності з відображенням нульового рівня доходу від підприємницької діяльності за 2024 рік, суд також оцінює критично з огляду на наступне.
Так, з огляду на наведене вище визначення слід вважати, що закон визначає статус товаровиробника через факт ведення діяльності (процес виробництва, вирощування, розведення), а не через факт отримання грошових коштів (доходу) у конкретному проміжку часу. Сам факт відсутності доходу у звітному періоді свідчить лише про фінансовий результат, але не спростовує здійснення виробничого процесу.
Суд наголошує, що сільськогосподарська діяльність має виражений сезонний характер і тривалий операційний цикл. При цьому, відсутність продажу (і як наслідок — доходу) є природною ознакою технологічного процесу в агросекторі, а не доказом припинення діяльності.
Натомість, для підтвердження статусу сільськогосподарського товаровиробника визначальним є наявність правових та матеріально-технічних підстав для виробництва продукції.
Відсутність у позивача доходу у конкретному податковому періоді є виключно індикатором його фінансово-економічного стану (відсутності фактів продажу), але не є безпосереднім чи беззаперечним доказом відсутності у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника. 
Підсумовуючи наведене, враховуючи положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слід вважати, що належне позивачу приміщення корівника загальною площею 1078,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з його використанням позивачем як сільськогосподарським товаровиробником при здійсненні підприємницької діяльності 01.46 "Розведення свиней".
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що винесене Головним управлінням ДПС у Тернопільській області податкове повідомлення-рішення від 12.04.2025 №0362320-2407-1918-UA61040350000078247, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 76545,10 грн на нерухоме майно, що не є об`єктом оподаткування, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, у той час як позивачем доведено обґрунтованість своїх вимог та заперечень, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1331,20 грн сплачений згідно квитанції від 11.02.2026.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0362320-2407-1918-UA61040350000078247 від 12.04.2025 на суму 76545,10 грн, сформоване Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 код РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003 код ЄДРПОУ 44143637). 
Головуючий суддя Мірінович У.А.