Справа № 712/8317/24
Провадження № 2/712/125/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:
головуючого - судді Пироженко В.Д.
за участі секретаря - Каплі А.С.
за участі позивача ОСОБА_1 
за участі представника позивача адвоката Левченко М.Д.
за участі відповідача ОСОБА_2 
за участі представника відповідача адвоката Крушельницької М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, 

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя. 
25.09.2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна. 
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.06.2007 року вона із ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року було розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. За час шлюбу із відповідачем вони набули у власність наступне майно:
-квартиру за адресою АДРЕСА_1 ;
-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ;
-транспортний засіб марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
Також ОСОБА_1 зазначає, що 23.06.2006 року після смерті своєї матері отримала у спадщину квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка була продана нею 04.10.2012 року. В цей же день 04.10.2012 року, за кошти від продажу квартри, нею була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 , тобто за її особисті кошти, які належали їй до шлюбу.
Належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 є неподільною річчю. Середня ринкова вартість такого автомобіля за даними сайту з продажу АВТОРІА складає 175 000 грн. Вказує, що відповідач має намір відчужити належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль, інформація про його продаж за ціною в сумі 158 160 грн. оприлюднена на інтернет ресурсі АВТОРІА. Вона, як співвласник вказаного автомобіля, бажає виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки через неможливість поділу майна в натурі.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 має загальну площу 26,7 кв.м, житлову 16,5 кв.м, матеріал стін дерев`яні, будинок не передбачений для проживання, знаходиться в аварійному стані, був придбаний ними за бажанням відповідача лише для ведення ним садівництва. Його середня ринкова вартість за даними сайту з продажу нерухомості складає 127 000 грн. Спільне користування зазначеним будинком є неможливим, а припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди їй та членам її сім`ї, вважає за необхідне реалізувати своє право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності через виплату грошової компенсації вартості його частки.
Просить визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
Поділити спільне майно подружжя у виді автомобіля марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію належної їй частки майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя в розмірі 79 080 грн. Право їх спільної сумісної власності на вказаний автомобіль припинити з моменту сплати вартості його частки. 
Поділити спільне майно подружжя у виді житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію належної їй частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розмірі 63 500 грн. Право їх спільної сумісної власності на вказаний будинок вважати припиненим з моменту сплати вартості його частки. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу. 
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої вимоги обгрутовує, тим що він із ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 30.06.2007 року по 06.03.2024 року. За час перебування у шлюбі набули у власність наступне майно: квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Про поділ зазначеного майна на даний час вони не домовились. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 04.10.2012 року за спільні кошти подружжя була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В момент купівлі даної квартири він надавав свою згоду на укладення такого договору. За їх домовленністю квартира була оформлена на ОСОБА_1 . Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта нерухомості вартість такої квартири складає 317 600 грн. Зазначає, що оскільки спірне майно було набуте в шлюбі та за спільні кошти подружжя, вважає за можливе здійснити розподіл такого майна визначивши їм по права власності на спірну квартиру.
Просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2025 року прийнято дану справу до свого провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Романій Наталії Василівни належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 . укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 04.10.2012 року, договір № 9555. 
14.11.2024 року та 15.11.2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Левченко М.Д. надала до суду відзиви на позовну заяву в яких зазначає, що ОСОБА_1 заперечує щодо визнання за відповідачем ОСОБА_2 права на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 23.06.2006 року після смерті матері позивач отримала у спадщину квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка була продана нею 04.10.2012 року згідно договору купівлі продажу № 9555. В цей же день 04.10.2012 року за кошти від продажу квартири нею була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 , тобто за її особисті кошти, які належали їй до шлюбу та які вона отримала в порядку спадкування перебуваючи у шлюбі з відповідачем.
16.12.2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Корольков М.А. надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що ОСОБА_2 не погоджується з тим, що ОСОБА_1 зазначає, що він не приймав участі у придбанні квартири за адресою АДРЕСА_1 . Факт продажу іншої квартири не вказує на те, що ОСОБА_1 витратила ці кошти на придбання спірного майна. Саме по собі укладення договору відчуження майна перед купівлею квартири можуть сформувати лише припущення про пов`язаність цих правочинів. Просить задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 та її адвокат Левченко М.Д. в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити. В зустрічному позові щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 права влансості на частину квартири просили відмовити з мотивів викладених у відзиві.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його адвокат Крушельницька М.Р. в судовому засіданні первісний позов позивачки визнали частково. Просили визнати квартиру спільною сумісною власністю подружя, що до вимог про стягнення компенсації за автомобіль та житловий будинок у с. Трушівці Черкаської області, не заперечували, але з урахуванням цін, які зазначено у висновку експерта.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, свідків, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до наступного.
Судом установлено, що з 30.07.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 745.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Шлюбні відносини сторонами припинено з січня 2021 року.
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що за час шлюбу з ОСОБА_2 вони набули у власність: квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Однак вважає, що саме квартира за адресою АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за кошти від продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 , яка була нею успадкована після смерті її матері.
Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2011 року за ОСОБА_1 зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.06.2021 року ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) від 04.09.2026 року встановлен, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 15.12.2018 року на ім`я гр. ОСОБА_2 було зареєстровано автомобільCITROEN C3, легковий, 2004 року випуску, обєм двигуна – НОМЕР_2 . В подальшому, а саме 31.10.2024 вказаний громадянин відчужив автомобільCITROEN C3, з державним номерним знаком НОМЕР_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси (ДІЯ).
Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка в подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2012 року, посвідчого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 9555 була продана ОСОБА_5 . В даному договорі вказано, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 2-669 від 24.03.2006 року.
В той же день, 04.10.2012 року, укладено договір купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 та 25 кв.м.- житлової площі між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . Вартість даної квартири зазначено 167 800 гривень. Договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 9584.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили, що продавши свою квартиру по АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 в той же день, за тіж самі кошти придбала квартиру по АДРЕСА_5 . Кошти на купівлю квартири у неї були від продажу квартири та також вона успадкувала від свого діда спадок. Аня на той час працювала, а чи працював у той час її чоловік не знають, постільки знають,що він брав кредит для зняття собі кабінету, на розвиток свого бізнесу. 
Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Такий висновок суду кореспондується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач по зустрічному позову посилається на те, що квартира придбана за спільні кошти подружжя вказуючи, що на придбання квартири ним був взятий кредит у банку. 
В листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.10.2025 року зазначено, що відповідно до даних АБС ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» кредитна угода № 878/2978BCL1B від 02.10.2012 була оформлена на загальну суму 11 200 грн. Остаточне погашення заборгованості відбулося 04.04.2014. Відповідно до даних АБС ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» кредитна угода № 879/2978BCL1B від 02.10.2012 була оформлена на загальну суму 6 540 грн. Остаточне погашення заборгованості відбулося 30.09.2013.
Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він в період придбання квартири навчався, але неофіційно підробляв на виробництві меблів. Кошти на проживання йому пересилали родичі із-за кордону. Зазначив, що на придбання квартири він витрати своїх заощаджень приблизно 20 000 гривень. Проте, будь-яких доказів, які б підтвердили даний факт відповідач суду не надав. 
Відповідно до довідки з Державного реєструу фізичних осіб платників податку про джерела та суми доходів , а також суми річного доходу , задекларованого фізичною особою в податковій декларації, ОСОБА_2 отримав доходи в 2007 році в сумі 622.17 грн та 162,86 грн, в 2008 році ним отримано дохід 1 434,78 грн та 1 928,78 грн. 
Позивачка та свідки в судовому засіданні зазначили, що вартість квартир, як проданої, так і придбаної на підставі договору купівлі-продажу була занижена. Їх вартість була однаковою, а тому і договори купівлі – продажу були оформлені в один день та в одного приватного нотаріуса.
Суд зазначає, що одночасне укладення угод про відчуження та придбання майна має на меті купівлю майна за рахунок коштів, одержаних від продажу іншого майна. Короткий проміжок часу між реєстрацією угод, який вірогідно витрачається на складання й підписанням документів, реєстрацією у відповідних реєстрах, свідчить про придбання спірної квартири за кошти, отримані саме від продажу іншої квартири, на яку відповідач ОСОБА_2 не мав жодних прав.
В даному випадку, належними доказами того, що гроші від продажу належної позивачці нерухомості витрачені на придбання спірної квартири, є короткий проміжок часу, протягом якого укладено обидва договори, одне й теж місце їх укладення тощо.
Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки договір купівлі-продажу містить посилання, що купівля квартири здійснюється за його згодою, є хибними, оскільки угода про придбання чи відчуження майна під час шлюбу передбачає отримання згоди чоловіка або дружини на вчинення одним з подружжя правочину щодо відчуження або придбання нерухомості у власність.
Таким чином суд вважає доведеним, що спірна квартира придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, що належала ОСОБА_1 на праві особистої власності, про що свідчить майже одночасне укладення обох угод, що в свою чергу спростовує позицію відповідача ОСОБА_2 про придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 доведено допустими та належними доказами факт придбання квартири за особисті кошти, а саме від продажу квартири, яка була її особистою власністю, а тому вимоги позивачки в частині визнання квартири за адресою АДРЕСА_1 її особистою власністю підлягає до задоволення. 
Підлягають до частковогозадоволення вимоги позивачки в частині поділу спільного майна подружжя у вигляді автомобіля марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 209/3085/20 від 08.02.2022 року зауважує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю.
Здійснення поділу спільного майна подружжя з виділенням ОСОБА_4 автомобіля приводить суд до переконання, що він відповідатиме ефективному способу захисту, що відповідає змісту відповідного права чи об`єктивного інтересу сторін. 
У зв`язку із викладеним, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів сторін, суд вважає, виділити ОСОБА_2 автомобіль марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно експертного висновку № 65 від 14.06.2024 року вартість автомобіля складає 134 280 грн., вартість частини автомобіля становить 67 140 грн.
Постільки сторони не заперечували щодо залишення автомобіля у користуванні відповідача, тому вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача частини вартості автомобіля підлягає до задоволення, але в сумі 67 140 грн. 
Щодо вимог позивачки в частині стягнення з відповідача вартості частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного. 
Відповідно до договру купівлі-продажу від 29.06.2021 року, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_2 придбав житловий будинок по АДРЕСА_2 . 
Постільки, даний будинок було придбано в період шлюбу, тому він також є спільною сумісною власністю подружжя. 
Вартість будинку за даними сайту з продажу нерухомості становить 127 000 гривень.
Відповідачем до суду надано звіт № 3028/24 про проведення оцінки майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_2 , вартість якого складає 35 000 гривень. Разом із звітом до суду надані світлини технічно стану будинку, з яких вбачається, що житловий будинок є аварійним та непридатним для проживання і майже зруйнованим. В договорі купівлі-продажу вартість даного будинку зазначалася 23 200 гривень. 
Тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що вартість будинку становить 35 000 гривень, а тому з відповідача підлягає компенсація вартості 1/2 частини будинку в сумі 17 500 гривень. 
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні сторони не просили призначити судову товарознавчу експертизі на визначення вартості майна, а тому суд виходив із сум зазначених сторонами в позовних заявах та наданих доказах 
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Враховуючи вище зазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що первісний позов підлягає до часткового задоволення.
З відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 загальна сума компенсації за виділене майно (1/2 частина автомобіля -67 140 грн. та частина будинку- 17 500 гривень) в загальній сумі 84 640 гривень. 
Зустрічний позов позивача, враховуючи вищевикладені обставини, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства,традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст..6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до задововлених вимог позивачки ОСОБА_1 , з відповідача підлягає до стягнення сума витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам позивача, в сумі 3 672,76.
Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, 263, 268 ЦПК України, ст.ст. 57, 59, 60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, -

У Х В А Л И В: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя: автомобіля марки CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частиниу вартості автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя в сумі 67 140 гривень.
Здійснити поділ спільного майна подружжя: житлового будинку по АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини вартості житлового будинку по АДРЕСА_2 в сумі 17 500 гривень.
Право спільної сумісної власності на автомобіль CITROEN C3, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 припинити. 
Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати в сумі 3 672,76 грн. 
В інршій частині позову позивачці ОСОБА_1 відмовити. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення складений 18.05.2026

Головуючий: 

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).