КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/9870/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ
справа №361/6909/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Писанець Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитини повноліття.
В мотивування вимог посилалася на те, що у період часу з квітня 2016 року по грудень 2018 року вона проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Вказувала, що дитина проживає з позивачем у Німеччині та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується довідкою від 11 квітня 2024 року про реєстрацію у місті Гофгайм-на-Таунусі.
Зазначала, що 23 липня 2024 року вона зареєструвала шлюб з іншою особою та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Посилалася на те, що добровільної домовленості з відповідачем відносно утримання сина не досягнуто, ОСОБА_3 перебуває у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має.
Вказувала, що її витрати на дитину у місяць складають близько 61147,69 грн. та складаються з витрат на харчування, одяг, здоров'я, відпочинок та його розвиток.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., щомісяця, починаючи з 08 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції підійшов формально до потреб дитини при визначенні розміру аліментів та дійшов помилкового висновку про достатність аліментів на утримання та розвиток дитини у розмірі 3500 грн., фактично обмежившись формальним посиланням на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Вказувала, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не врахував реальні витрати на дитину, які значно перевищують встановлений прожитковий мінімум та включають базові, безспірні витрати на дитину, такі як: харчування, одяг, взуття, навчання та розвиток, медичне обслуговування, оздоровлення та інші витрати.
Зазначала, що через військові дії на території України позивач разом з сином нині проживає у Німеччині, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою. Витрати позивача на дитину складають близько 61147,69 грн. на місяць, зокрема на:
продукти харчування та засоби гігієни близько 420,37 євро на місяць, що еквівалентно 19755,24 грн.;
побутові товари, одяг, речі для школи близько 150 євро на місяць, що еквівалентно 7049,23 грн.;
здоров'я дитини (стоматологічні послуги, медичні обстеження, фахові консультації, здача аналізів, придбання ліків, вітамінів, лікування сезонних та інших захворювань) близько 150 євро на місяць, що еквівалентно 7049,23 грн.;
відпочинок дитини близько 150 євро на місяць, що еквівалентно 7049,23 грн.;
розвиток дитини (придбання книжок, розвиваючих ігор, гаджетів, оплата інтернету та засобів телефонного зв`язку, відвідування освітніх заходів (походи в музеї, вистави) близько 150 євро на місяць, що еквівалентно 7049,23 грн;
оренда квартири та оплата комунальних платежі;
інші витрати (послуги перекуря, ортопедичні устілки, подарунки, збори в школі, перекуси поза домом та інші не заплановані витрати) близько 150 євро, що еквівалентно 7049,23 грн.
Посилалася на те, що сам по собі прожитковий мінімум на який посилається суд не забезпечує належного рівня дитини, а є лише соціальним стандартом мінімального існування, а неповноцінного розвитку.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., щомісяця, починаючи з 08 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення аліментів саме у вказаному розмірі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи,  ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно довідки від 11 квітня 2024 року виданої магістратом районного центруГофгайм-на-Таунусі, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають у Німеччині у місті Гофгайм-на-Таунусі.
23 липня 2024 року позивачзареєструвала шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалаяс на те, що добровільної домовленості з відповідачем відносно утримання синане досягнуто, ОСОБА_3 перебуває у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, а відтак спроможний сплачувати аліменти на сина у розмірі 15000 грн. на місяць.
Статтею 51 Конституції України тастаттею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ч.ч.1, 2ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.
Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. 
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. 
Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. 
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. 
При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.
Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
Витребувано від Головного управління ДПС у Київській області інформацію щодо ідентифікаційного номеру (РНОКПП) відповідача ОСОБА_3 , а також довідку про отримані ним доходи протягом 2025 року.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків відносно ОСОБА_3 за період з січня 2025 року по серпень 2025 року, останній отримував наступний дохід:
січень 2025 року від АТ «ПУМБ» у розмірі 100 грн. (додаткове благо);
лютий 2025 року від АТ «А-БАНК» у розмірі 215,94 грн. (інші доходи);
березень 2025 року від АТ «А-БАНК» у розмірі 118,61 грн. (інші доходи);
квітень 2025 року - інформація про доходи відсутня;
травень 2025 року від АТ «ПУМБ» у розмірі 113,80 грн. (додаткове благо);
червень 2025 року від ТОВ «СК+К» у розмірі 21000 грн. (дохід, виплачений самозайнятій особі);
червень 2025 року від ТОВ «Геймдев» у розмірі 400 грн. (виграші);
червень 2025 року від ПП «Актів-М Плюс» у розмірі 20000 грн. (дохід, виплачений самозайнятій особі);
червень 2025 року від АТ «ПУМБ» у розмірі 101,61 грн. (додаткове благо);
червень 2025 року від АТ «А-БАНК» у розмірі 104,66 грн. (інші доходи);
липень 2025 року від АТ «А-БАНК» у розмірі 159,54 грн. (інші доходи);
серпень 2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1619,13 грн. (виплати військовослужбовцям).
Інформація про доходи з 01 вересня 2025 року відсутня.
Доказів отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять.
Позивач вказуючи на те, що відповідач у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, а відтак спроможний сплачувати аліменти на сина у розмірі 15000 грн. на місяць доказів на підтвердження вказаних обставин не надала, як і не надала доказів про свої доходи, оскільки при визначенні розміру аліментів враховується дохід обох сторін на час розгляду справи.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_3 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, враховуючи мінімального рекомендований розмір аліментів на одну дитину, визначений законодавством, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 3500 грн. щомісячно.
Разом з тим, сума аліментів у розмірі 15000 грн., які позивач просила стягнути з відповідача є необґрунтовано завищеною.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не врахував реальні витрати на дитину, які значно перевищують встановлений прожитковий мінімум та включають базові, безспірні витрати на дитину, такі як: харчування, одяг, взуття, навчання та розвиток, медичне обслуговування, оздоровлення, що у місяць приблизно становить 61147,69 грн. колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до  ОСОБА_3  про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дитини.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2026 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: