Справа № 591/12954/25
2/950/285/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

15 червня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання коштів у кредит № 73867548 від 19 листопада 2024 року.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 26 384,00 грн, яка, за твердженням позивача, складається з: 8 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2 100,00 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом; 15984,00 грн - заборгованість за пенею; 300,00 грн. - комісія за надання кредиту, а також судові витрати у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73867548, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти й комісію.
Позивач зазначає, що 27 березня 2025 року між первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників № 4 від 23 квітня 2025 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 73867548.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач відзиву на позовну заяву, доказів погашення заборгованості, заперечень щодо факту укладення договору, отримання коштів, переходу права вимоги чи розміру заявленої до стягнення заборгованості до суду не подав.
Судом встановлено, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит № 73867548.
Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит, а позичальник - повернути кредит, сплатити проценти та комісію за надання кредиту.
Матеріали справи містять умови кредитного договору, відповідно до яких кредит було надано у споживчих цілях; договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Кредитний договір № 73867548 від 19 листопада 2024 року підтверджує виникнення між первісним кредитором і відповідачем зобов`язальних правовідносин. З його змісту вбачається погодження істотних умов: сторін, предмета договору, розміру кредиту, строку користування, процентів, комісії, порядку повернення коштів та відповідальності за порушення зобов`язання.
Відомості щодо електронного підписання договору підтверджують, що правочин укладений в електронній формі. Суд приходить до висновку, що сама по собі відсутність паперового примірника договору з власноручним підписом відповідача не свідчить про неукладеність договору, оскільки закон допускає укладення електронних правочинів, а електронний договір, підписаний у спосіб, передбачений законом, прирівнюється до письмової форми.
Підтвердження перерахування коштів свідчить про фактичне виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту. Отримувачем коштів зазначено ОСОБА_1 , переказ здійснено на електронний платіжний засіб, що узгоджується з умовами договору.
Договір факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, акт приймання-передачі та Реєстр боржників № 4 від 23 квітня 2025 року підтверджують перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача. Суд приходить до висновку, що позивач є належним кредитором у спірному зобов`язанні.
Розрахунок заборгованості підтверджує заявлені позивачем складові боргу, однак підлягає перевірці судом з погляду належності, допустимості, достовірності, достатності та відповідності закону кожної складової вимог.
Судом встановлено, що доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язання, доказів сплати основного боргу, процентів чи комісії матеріали справи не містять. Відповідач таких доказів суду не подав.
За змістом статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона - боржник - зобов`язана вчинити на користь другої сторони - кредитора - певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо електронної форми правочину суд застосовує Закон України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Щодо заміни кредитора суд застосовує статті 512-516 ЦК України.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Щодо пені суд застосовує статті 549, 551 ЦК України.
Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному й безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів, невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредиту та переходу права вимоги до позивача є підтвердженими належними та допустимими доказами.
Доводи позивача про стягнення 8 000,00 грн основного боргу підлягають задоволенню, оскільки відповідач доказів повернення кредитних коштів суду не подав, а матеріали справи підтверджують наявність заборгованості у цій частині.
Доводи позивача про стягнення 2 100,00 грн процентів підлягають задоволенню, оскільки проценти є платою за користування кредитом, передбачені договором, а відповідач не надав доказів їх сплати чи неправильності розрахунку.
Доводи позивача про стягнення 300,00 грн комісії за надання кредиту також підлягають задоволенню, оскільки така умова передбачена договором, її розмір визначений сторонами, а доказів недійсності відповідного положення договору або сплати цієї суми суду не надано.
Водночас доводи позивача про стягнення 15 984,00 грн пені суд оцінює критично.
Судом встановлено, що заявлена до стягнення пеня становить майже подвійну суму основного боргу та істотно перевищує суму кредиту, яка фактично була надана відповідачу. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивач або первісний кредитор зазнали збитків саме у такому розмірі.
Суд враховує, що пеня як вид неустойки має забезпечувальну та компенсаційну функцію, а не каральний характер. Її стягнення не повинно призводити до очевидного дисбалансу між правами кредитора та обов`язками споживача.
Враховуючи розмір основного боргу, характер правовідносин, споживчий характер кредиту, співвідношення суми пені із сумою фактично отриманого кредиту, відсутність доказів понесення позивачем збитків у розмірі пені, а також загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність і розумність, - суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені.
Суд окремо оцінює вимогу позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 984,00 грн.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діяв як на момент укладення кредитного договору № 73867548 від 19 листопада 2024 року, так і на момент настання строку виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Неустойка, штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
Крім того, відповідно до пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування, у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, зокрема від обов`язку сплати неустойки, штрафу, пені та інших платежів, передбачених договором за прострочення виконання зобов`язань.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що кредит надано відповідачу для задоволення власних потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тобто спірні правовідносини мають характер споживчого кредитування.
Судом встановлено, що заявлена позивачем пеня у розмірі 15 984,00 грн нарахована за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, укладеним та простроченим у період дії воєнного стану. Така пеня за своєю правовою природою є видом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи імперативні положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у період дії воєнного стану відповідач як позичальник звільняється від обов`язку сплати пені за прострочення виконання кредитного зобов`язання.
При цьому перехід права вимоги до позивача за договором факторингу не змінює правової природи заявленої пені та не створює для нового кредитора більшого обсягу прав, ніж мав первісний кредитор. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора лише в тому обсязі і на тих умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки законом прямо передбачено звільнення позичальника від обов`язку сплати пені за прострочення кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану, позивач не набув права на примусове стягнення такої пені з відповідача.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 15 984,00 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Отже, позов підлягає частковому задоволенню. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає: 8 000,00 грн - основний борг; 2100,00 грн - проценти; 300,00 грн - комісія.
Загальна сума, яка підлягає стягненню, становить:8 000,00 грн + 2 100,00 грн + 300,00 грн = 10 400,00 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення 15 984,00 грн пені слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 26 384,00 грн. Задоволено вимоги на суму 10 400,00 грн, що становить приблизно 39,42 % від заявлених вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: 2 422,40 грн ? 10 400,00 грн / 26 384,00 грн = 954,86 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263–265, 274–279 ЦПК України, статтями 15, 16, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 638, 1049, 1054 ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 IBAN № НОМЕР_2 у АТ "ТАСкомбанк") заборгованість за кредитним договором № 73867548 від 19 листопада 2024 року в розмірі 10 400,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2100,00 грн - заборгованість за відсотками; 300,00 грн - комісія за надання кредиту.
У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 15 984,00 грн — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 954,86 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя      Роман БАКЛАНОВ