Справа № 136/760/25
провадження № 2/136/261/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року    м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 12.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №15832-06/2023, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо розміру кредиту, відсотків за користування коштами, виду відповідальності за неналежне виконання умов договору, тощо.
29.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимог №29042024, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників.
Відповідно до реєстру боржників №29042024 від 29.04.2024, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №15832-06/2023 перейшло до ТОВ «ФК«ЄАПБ».
У позові позивач зазначає, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого допустила заборгованість в сумі 47 818,75 грн., з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, яку ні попередньому кредитору, а ні ТОВ "ФК"ЄАПБ" не сплачує у добровільному порядку, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.
У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подала.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надалав, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.09.2025 задоволено клопотання відповідача та витребувано у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належним чином завірену інформацію у вигляді первинних бухгалтерських документів щодо передачі ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №15832-06/2023 від 12.06.2023 укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит», та розрахунок заборгованості щодо руху кошів.
Ухвалою суду від 17.11.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків відкритих у банку станом на 12.06.2023, належності їх карткового рахунку НОМЕР_1 , із зазначенням їх повних відомостей; виписку по рахунку за номером картки НОМЕР_2 - 49xx - xxxx - 8488, що належить ОСОБА_1 ; інформацію про надходження 12.06.2023 року на картковий рахунок НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 15 000,00 грн.
На виконання вимог ухвали суду від 17.11.2025 АТ КБ «Приват Банк» надано витребовувану інформацію у вигляді виписки по рахунку відповідача та інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків відкритих у банку.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи у відсутність їх представника.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час і місце судового засідання, надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи, що нею на даний час не зібрано усі необхідні докази. Окрім цього просила суд врахувати її письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що нею на виконання умов кредитного договору було сплачено 45 000,00 грн, тоді як розмір кредиту складав 15 000,00 грн, а відсотки нараховано в розмірі 39 000,00 грн, що у кілька разів перевищує суму основного боргу, що є значно завищеними, умови договору не можуть бути несправедливими для споживача, а в силу положень ст.551 ЦК суд має право зменшити розмір неустойки.
Ураховуючи те, що представник позивача скористався своїм правом на розгляд справи у їх відсутність, тоді як неявку відповідача суд визнає неповажною, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження наявності об`єктивних перешкод для участі відповідача в судовому засіданні, відтак правових підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 12.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір за №15832-06/2023 (а.с. 5-7), відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати клієнту фіеаесовий кредит у розмірі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Сторони узгодили тип кредиту – кредит, мета – на власні потреби, кредит надається на строк 360 днів з 12.06.2023, дата повернення кредиту - 05.06.2024, процентну ставку 1,99 % в день, яка застосовується у межах строку кредитування
Відповідно до п.1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 хх-хххх-8488.
У Розділі 5 Договору сторонами обумовлено відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, зокрема у випадку прострочення сплати кредиту та процентів відповідно до термінів встановлених графіком платежів товариство нараховує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення з урахуванням обмежень встановлених законодавством.
Згідно Графіку платежів, який є Додатком 1 до зазначеного договору та його невід`ємною частиною, сторони узгодили розмір та строки сплати платежів.
Договір ОСОБА_2 підписано електронним підписом із застосування одноразового ідентифікатора W2293.
Інформація щодо умов кредитування була надана споживачу до укладення договору у Паспорті споживчого кредиту (а.с.9, 10).
На виконання вимог ухвали суду від 17.11.2025 АТ КБ «Приват Банк» надав суду Виписку по рахунку за період 12.06.2023 по 12.06.2023, за карткою № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_3 , зі змісту якої встановлено зарахування 12.06.2023 коштів в сумі 15 000 грн. (а.с.66). 
Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №15832-06/2023 від 12.06.2023 по рахунку ОСОБА_3 за період з 12.06.2023 по 29.04.2024, наданого позивачем на виконання вимог ухвали суду, складає 47 818,75 грн. з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, також встановлено, що відповідач користувалась грошовими коштами та сплатила тіло кредиту (6206, 25 грн.) і відсотки (22918,75 грн.), внесені відповідачем кошти у розмірі 29125,00 грн.
29.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимог №29042024 (а.с.11-13), у відповідності до умов якого, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників.
Згідно з Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 (а.с.15) ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості 47 818,75 грн., з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ "ФК "ЄАПБ", (а.с.16) розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 47 818,75 грн. за період з 29.04.2024 по 28.02.2025, з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Зі змісту розрахунку слідує, що позивач з моменту набуття права вимоги жодних нарахування за кредитним договором №15832-06/2023 не проводив.
Обставини щодо зміни прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відповідачем визнавались, отож в силу положень ст.82 ЦПК України доведенню не підлягають.
Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 у справі № 5026/886/2012).
Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору відступлення права №29042024 від 29.04.2024 вимоги ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №103278197 від 18.12.2021.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи вбачається, що Договір за №15832-06/2023 від 12.06.2023 з відповідачем укладено електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).
На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, договір є дійсним.
Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести: факт укладення між сторонами кредитного договору виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, тоді як на позичальник покладено обов`язок довести повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, спростувати розмір існуючої заборгованості.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.
Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Суд звертає увагу, що відповідачем визнавались обставини щодо укладення нею договору 12.06.2023 за №15832-06/2023, отримання кредитних коштів.
При цьому, позивачем достовірними і належними доказами доведено перерахування відповідачу коштів у сумі 15 000,00 грн.
Із розрахунку встановлено, що відповідач сплатила тіло кредиту 6206, 25 грн., відсотки 22918,75 грн., що становить 29 125,00 грн.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, який підписано позичальником, також доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким договором.
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість за договором№15832-06/2023 від 12.06.2023 в сумі 47 818,75 грн., з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі N 462/5025/20 (провадження N 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.
Перевіривши розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором суд встановив, що по рахунку ОСОБА_3 за період з 12.06.2023 по 29.04.2024, сума заборгованості складає 47 818,75 грн. з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, також встановлено, що відповідач користувалась грошовими коштами та сплатила тіло кредиту (6206, 25 грн.) і відсотки (22918,75 грн.), оплата всього склала 29125,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ "ФК "ЄАПБ", розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 47 818,75 грн. за період з 29.04.2024 по 28.02.2025, з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 39 025,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, тобто новим кредитором поза межами строку кредитування (05.06.2024) нарахування процентів не проводилось. 
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Отже, законом визначено, що до 22.04.2024 включно денна процентна ставка не може перевищувати 2,5 %, з 23.04.2024 по 20.08.2024 становить 1,5 %, з 21.08.2024 становить 1 %.
У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 12.06.2023 та його строк сторонами узгоджено до 05.06.2024.
Здійснивши власний розрахунок суд, з урахуванням Закону України N 3498-IX, дійшов висновку, що заборгованість відповідача становить 20 297,08 грн, а саме:
- з 15.10.2023 по 22.04.2024, - 191 день х 175 грн (сума боргу за відсотками) х 1,99% в день (716,4% річних) : 360 = 665,15 грн.
- з 15.10.2023 по 22.04.2024, - 191 день х 4375 (сума боргу за відсотками простроченими) х 716,4% річних (з розрахунку 1,99% в день) : 360 = 16628,93 грн.
- з 23.04.2024 по 05.06.2024 - 44 дні х 175 (сума боргу за відсотками) х 540 % річних (з розрахунку 1,5% в день) : 360 = 115,5 грн.
- з 23.04.2024 по 05.06.2024 - 44 дні х 4375 (сума боргу за відсотками простроченими) х 540 % річних (з розрахунку 1,5% в день) : 360 = 2 887,5 грн.
Отож із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором №15832-06/2023 від 12.06.2023 з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 297,08 грн. сума заборгованості за відсотками, що становить 29 090,83 грн.
Правових підстав для зменшення розміру заборгованості судом не встановлено, сторонами було узгоджено усі істотні умови договору, відповідач з ними погодилась, користувалась грошовими коштами, договір є дійсним, розмір відсотків перераховано судом з урахуванням положень Закону України N 3498-IX, вони нараховані тв межах строку кредитування.
За таких обставин суд задовольняє позов частково.
Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України.
Позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 3028,00 грн., а оскільки позов задоволено частково, то пропорційно до задоволеної суми позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1842,00 (3028,00 х 29 090,83 грн. : 47818,75).
Керуючись ст. ст. 2, 11, 13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №15832-06/2023 від 12.06.2023 у загальному розмірі 29 090,83 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`яносто) гривень 83 коп., з яких: 8 793,75 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 20 297,08 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1 842,00 (одну тисячу вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:
Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 35625014);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН