Справа №461/1119/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року            м.Львів

Галицький районний суд м. Львова 
в складі:
головуючого судді    Радченка В.Є. 
з участю: 
секретаря судового засідання    Яцишин В.
позивача      Саська М.В. (в режимі ВКЗ)
представника позивача      Чутченка С.О. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819) про здійснення перерахунку заборгованості за кредитними договорами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про здійснення перерахунку заборгованості за кредитними договорами та стягнення судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та АТ «Ідея Банк» укладено кредитні договори № С-603-010916-21-980 від 21.10.2021 року, № С-603-012496-23-980 від 28.08.2023 року та № М35.34606.011494846 від 26.12.2024 року. Позивач є діючим військовослужбовцем та з 23.10.2019 року проходить військову службу в Окремому контрольно-пропускному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_2 ).
Зазначає, що неодноразово повідомляв відповідача про наявність у нього статусу військовослужбовця та звертався із заявами про здійснення перерахунку заборгованості, посилаючись на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено заборону нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій окремим категоріям військовослужбовців. Проте відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку та продовжив нарахування процентів за кредитними договорами.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права як військовослужбовця, позивач просить зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами без нарахування процентів за період проходження ним військової служби, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.
25.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для застосування пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник позивача Чутченко С.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через підсистему «Електронний суд», причин неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.10.2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № С-603-010916-21-980, 28.08.2023 року – кредитний договір № С-603-012496-23-980, а 26.12.2024 року – кредитний договір № М35.34606.011494846, відповідно до умов яких банк надав позивачу кредитні кошти, а останній зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, зокрема своєчасно повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені умовами укладених договорів. 
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) від 31.10.2025 року №1221, ОСОБА_1 проходить військову службу у зазначеній військовій частині з 23.10.2019 року по теперішній час. Зазначена довідка видана для подання за місцем вимоги та підтверджує факт проходження позивачем військової служби. 
Матеріалами справи підтверджується, що після укладення вказаних кредитних договорів позивач неодноразово звертався до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із заявами про здійснення перерахунку заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що він є діючим військовослужбовцем та має право на застосування пільг, визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». До відповідних звернень позивачем були долучені документи, що підтверджують проходження ним військової служби. 
Як убачається з копій звернень та долучених до них документів, позивач просив відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитними договорами № С-603-010916-21-980 від 21.10.2021 року, № С-603-012496-23-980 від 28.08.2023 року та № М35.34606.011494846 від 26.12.2024 року без нарахування процентів за користування кредитом за період проходження ним військової служби, посилаючись на гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. 
З матеріалів справи також убачається, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» листами від 08.01.2026 року та 09.01.2026 року повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення запитуваного ним перерахунку. У зазначених листах відповідач вказав, що надані позивачем документи не підтверджують наявності підстав для застосування до нього пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим проценти за користування кредитними коштами продовжують нараховуватися відповідно до умов кредитних договорів. 
Не погодившись із такою позицією відповідача та вважаючи, що останній безпідставно відмовив у застосуванні передбачених законом гарантій для військовослужбовців, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копії кредитних договорів, копію паспорта громадянина України, копію реєстраційного номера облікової картки платника податків, довідку про проходження військової служби, копії звернень до відповідача щодо здійснення перерахунку заборгованості, копії відповідей АТ «Ідея Банк» на такі звернення, договори про надання правової допомоги, акти приймання-передачі наданих послуг, а також інші документи, які судом досліджено під час судового розгляду. 
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивачем не доведено наявності підстав для застосування пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також вказав, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 526, 527 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов.
За змістом статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначеним цією нормою категоріям військовослужбовців не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. 
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи доводи сторін, досліджені у судовому засіданні докази та наведені норми матеріального права у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, на весь час їх призову, а також іншим військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо у районах та у період здійснення таких заходів.
Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що законодавцем визначено конкретне коло осіб, на яких поширюються зазначені гарантії. При цьому сама лише обставина проходження особою військової служби не є безумовною підставою для застосування вказаних пільг, оскільки закон пов`язує їх надання із наявністю спеціальних умов, прямо визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцями є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу. Разом із тим, частиною другою зазначеної статті визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України як у добровільному порядку (за контрактом), так і за призовом, а види військової служби визначені частиною шостою цієї статті. Частиною першою статті 4 вказаного Закону встановлено, що комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань здійснюється шляхом призову громадян України на військову службу або прийняття їх на військову службу за контрактом. 
Отже, поняття «військовослужбовець» є ширшим за коло осіб, на яких поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому сам факт проходження військової служби не свідчить автоматично про наявність права на ненарахування процентів за користування кредитом.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302, посвідчення є документом, який підтверджує відповідний статус ветерана війни та є підставою для надання передбачених законодавством пільг і компенсацій. Водночас пунктом 3 зазначеного Положення визначено, що учасникам бойових дій видається посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни — учасник бойових дій». 
При цьому статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що не всі військовослужбовці під час дії особливого періоду, у тому числі ті, які мають посвідчення учасника бойових дій, користуються пільгами, визначеними пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Отже, для застосування зазначеної пільги позивач повинен був довести належними та допустимими доказами, що він належить саме до категорії осіб, визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, що був призваний на військову службу під час мобілізації або відповідає іншим умовам, прямо визначеним цією нормою закону.
Як встановлено судом, на підтвердження своїх вимог позивачем долучено довідку Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ), відповідно до якої він проходить військову службу з 23.10.2019 року по теперішній час. Разом із тим зазначена довідка лише підтверджує факт проходження військової служби та не містить відомостей, які б свідчили про належність позивача до категорії осіб, визначених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів того, що позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом із числа резервістів, чи що він під час дії особливого періоду брав або бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо у районах та у період здійснення таких заходів, як цього вимагає пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Отже, надані позивачем докази не дають суду можливості дійти висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування до нього пільги щодо ненарахування процентів за користування кредитом.
Посилання позивача на постанови Верховного Суду не можуть бути враховані судом, оскільки наведені судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин та стосуються правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України № 1357-ІХ від 30.03.2021, яким внесено зміни до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та конкретизовано коло осіб, на яких поширюються передбачені цією нормою гарантії. Відтак наведені правові висновки не підлягають застосуванню при вирішенні даної справи.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності визначених законом підстав для застосування до нього пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України та статті 5 ЦПК України суд здійснює захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законом або договором.
Оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено наявності порушеного права та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819) про здійснення перерахунку заборгованості за кредитними договорами.
Судові витрати позивача залишити за позивачем.
Повний текст судового рішення складений 01.07.2026 р. 
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Є. Радченко