ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/38163/23 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 квітня 2023 року № 0060412403 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 142 644,70 грн, в т.ч. зобов`язання з ПДВ - 129 677,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 12 967,70 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач всупереч нормам податкового законодавства, неправомірно визначив податковим повідомленням-рішенням суму грошових зобов`язань з ПДВ у розмірі 142 644,70 грн. Фактично, з боку позивача відсутнє порушення вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а тому в податковій декларації з ПДВ за січень 2023 року від 20 лютого 2023 року № 9028632615 відсутнє заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р.18) на суму 129 677,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 20.04.2023 № 0060412403 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 142644,70 грн, в т.ч. зобов`язання з ПДВ - 129677,00 грн та штрафна (фінансова) санкція - 12967,70 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №320/38163/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі; здійснити розгляд апеляційної скарги за участю представників ГУ ДПС у Київській області; повідомити про час та дату судового засідання.
Апелянт зазначив про те, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції надано невірну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи; це спричинило помилковість висновку суду щодо прав і обов`язків сторін у справі та призвело до винесення незаконного судового рішення; судом першої інстанції проігноровано принципи процесуального права, закріплені ст. 90, ст. 242 КАС України, та здійснено поверхневий аналіз наявних в матеріалах справи доказів та не врахування наведених податковим органом у відзиві на адміністративний позов та додаткових поясненнях аргументів під час розгляду справи в суді першої інстанції, що призвело до неврахування правової позиції ГУ ДПС у Київській області; судом першої інстанції не враховано суті встановлених порушень, та не досліджено доказів, які були наведені податковим органом.
Також апелянт посилається на те, що норма щодо включення суми ПДВ до складу податкового кредиту протягом 1095 днів стосується лише податкових накладних і не може застосовуватися до сум ПДВ. що включаються до складу податкового кредиту на підставі митних декларацій; платником порушено вимоги пункту 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, віднесеної до податкового кредиту декларації з ПДВ за січень 2023 року. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, апелянт вважає, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення 20.04.2023 №0060412403 діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року та від 1 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданого клопотання, в такому не наведено жодних доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, колегія суддів дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, 25.04.2023 від відповідача отримано податкове повідомлення-рішення від 20.04.2023 № 0060412403 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 142 644,70 грн, в т.ч. зобов`язання з ПДВ - 129 677,00 грн та штрафна (фінансова) санкція - 12 967,70 грн.
21.03.2023 рекомендованим листом № 0315127389510 від відповідача було отримано акт від 17.03.2023 № 3868/10-36-24-03/2998709296 камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2023 року з питання щодо перевірки показників задекларованих у декларації з ПДВ ФОП ОСОБА_1 .
Згідно висновку акту камеральної перевірки контролюючим органом встановлено порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого, в податковій декларації з ПДВ за січень 2023 року від 20.02.2023 № 9028632615 занижене позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р. 18) на суму 129 677,00 грн.
З акту камеральної перевірки вбачається, що відповідачем проведено перевірку на предмет документального підтвердження показників податкової декларації з ПДВ та повноти нарахування суми податкового зобов`язання з ПДВ за січень 2023 року.
Не погодившись з висновками перевірки, викладеними в акті камеральної перевірки, позивачем були надані заперечення від 27.03.2023 № 27/03/23.
Згідно відповіді відповідача від 19.04.2023 №7033/12/10-36-24-03 про результати розгляду заперечень, висновки акту камеральної перевірки від 17.03.2023 № 3868/10-36-24-03/2998709296 залишено без змін, а заперечення - без задоволення.
25.04.2023 від відповідача отримано податкове повідомлення-рішення від 20.04.2023 № 0060412403 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 142 644,70 грн, в т.ч. зобов`язання з ПДВ - 129 677,00 грн та штрафна (фінансова) санкція - 12 967,70 грн. Підставою для визначення податкового зобов`язання, ГУ ДПС у Київській області зазначає акт від 17.03.2023 № 3868/10-36-24-03/2998709296 камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за січень 2023 року.
У податковому повідомленні-рішенні від 20.04.2023 № 0060412403, відповідач зазначив, що в результаті проведення камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за січень 2023 року встановлено віднесення до податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстре податкових накладних, що складені у листопаді 2020 року на суму ПДВ 71 609,29 грн та у грудні 2020 року на суму ПДВ 58 067,21 грн, з дати складання яких минуло більше 365 календарних днів, чим порушено вимоги п. 198.6 ст. 198 ПК України.
05.05.2023 до Державної податкової служби України позивачем була надана скарга від 03.05.2023 про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2023 № 0060412403 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 142 644,70 грн, в т.ч. зобов`язання з ПДВ - 129 677,00 грн та штрафна (фінансова) санкція - 12 967,70 грн.
Згідно рішення ДПС від 12.05.2023 № 11818/6/99-00-06-01-04-06 продовжено строк розгляду скарги до 06.07.2023 (включно).
24.06.2023 позивач отримав від ДПС України рішення від 16.06.2023 № 15730/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги №ППР-03/05/23 від 03.05.2023, яким скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 20.04.2023 № 0060412403 - без змін.
Позивач вважає винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно норм п. 76.1-76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів).
Також, під час камеральної перевірки може бути перевірена своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також - ЄРПН), акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.
Інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому ст. 77, 78 ПК України.
При цьому, слід врахувати й те, що приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачають, що виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних, є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.
Виявлення розбіжностей під час співставлення даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків та даних Єдиного реєстру податкових накладних не доводять склад податкового правопорушення, яке за своєю суттю може бути встановлене на підставі дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.
Так, достовірність показників декларації та документальне їх підтвердження, повнота нарахування та сплата, зокрема податку на додану вартість є предметом документальної перевірки відповідно до п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України.
За нормами п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Згідно з абз. 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п. 53 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» № 1914 від 30.11.2021 (далі - Закон № 1914), що набрав чинності з 01.01.2022, у п. 198.6 ст.198 в абзацах четвертому - шостому цифри "1095" змінено цифрами "365".
Згідно з ч. 2 п. 95 Закону № 1914, у розділі XX "Перехідні положення" підрозділ 2 доповнено пунктом 80 такого змісту: суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" протягом 1095 календарних днів з дати їх складення не були включені до податкового кредиту, включаються до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати набрання чинності зазначеним Законом, але не пізніше 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
На підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» № 2118 від 03.03.2022, що набрав чинності з 07.03.2022, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" доповнено пунктом 69.
Відповідно до норм абз. 1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до п. п. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з нормами п. 102.9 ст. 102 ПК України (п. 102.9 ст. 102 ПК України виключено на підставі Закону № 3219-IX від 30.06.2023) на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Водночас, ПК України не визначає поняття такого терміну, як строк та поняття перебіг строків.
На підставі ст. ст. 251, 252, 253 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Так, з п. 198.6 ст.198 ПК України, вбачається, що право на включення сум ПДВ до податкового кредиту за платником зберігається протягом 365 календарних днів, що є певним періодом у часі, тобто є строком, перебіг якого починається з дати складення податкової накладної та закінчується після спливу 365 календарних днів.
Також, згідно п. 80 підрозділу 2 розділу XX ПК України вбачається, що суми ПДВ включаються до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати набрання чинності Закону України від 30.11.2021 № 1914-ІХ (01.01.2022), але не пізніше 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних, тобто встановлено періоди у часі протягом яких можливо здійснити певні дії, отже нормами цього пункту встановлено строки.
Зважаючи на те, що на період дії на території України правового режиму воєнного стану для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством, тому перебіг строків, визначених п. 198.6 ст.198 та п. 80 підрозділу 2 розділу XX ПК України, для формування податкового кредиту, на вказаний період зупиняється, крім виключень передбачених підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Водночас, строк на включення до податкового кредиту сум ПДВ, за зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, у тому числі складеними до введення воєнного стану на території України, встановлений п. 198.6 ст. 198 та п. 80 підрозділу 2 розділу XX ПК України, після припинення або скасування воєнного стану продовжується на кількість календарних днів, які припадають на період дії воєнного стану і протягом яких платник податку мав право на включення сум ПДВ до податкового кредиту.
За таких обставин, відповідач неправомірно визначив податковим повідомленням-рішенням від 20.04.2023 № 0060412403 суму грошових зобов`язань з ПДВ у розмірі 142 644,70 грн, оскільки позивачем не допущено порушення вимог п. 198.6 ст.198 ПК України, а тому, в податковій декларації з ПДВ за січень 2023 року від 20.02.2023 № 9028632615, відсутнє заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р.18) на суму 129 677,00 грн.
Суму дозволеного податкового кредиту (колонка Б) в розмірі 129 677,00 грн, яка відображена у рядку 10.1 (розділ II. Податковий кредит) в податковій декларації з ПДВ за січень 2023 року, вказана згідно Додатку № 1 до податкової декларації з ПДВ за січень 2023 року від 20.02.2023 № 9028632615. 
Згідно показників Таблиці 2.1 (розділ II. Податковий кредит) в Додатку №1, суму 129 677,00 грн податкового кредиту сформовано на підставі зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, що складені у листопаді 2020 року на суму ПДВ 71 609,29 грн та у грудні 2020 року на суму ПДВ 58 067,21 грн, тобто у відповідності з податковим законодавством.
Судом враховано, що апелянт не заперечує та не спростовує факту виникнення у позивача права на податковий кредит в сумі 129 677,00 грн, яка відображена у рядку 10.1 (розділ II. Податковий кредит) в податковій декларації з ПДВ за січень 2023 року № 9028632615.
Так, суму податкового кредиту 129 677,00 грн визначено згідно Таблиці 2.1 (розділ II. Податковий кредит) Додатку № 1 до податкової декларації з ПДВ за січень 2023 року; показники Таблиці 2.1 (розділ ІІ. Податковий кредит) сформовано на підставі належним чином зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, що складені у листопаді 2020 року на суму ПДВ 71 609,29 грн та у грудні 2020 року на суму ПДВ 58 067,21 грн.
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним.
Положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

І.О. Грибан