Справа № 134/1926/25
2/134/128/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
26 червня 2026 року       селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі головуючої судді Швець Л.В.,
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної судової адміністрації України про визнання права власності на транспортний засіб та скасування арешту з рухомого майна, третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

встановив:

Представник позивача – адвокат Логвиненко С.С., діючи від імені позивачки ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» 05 грудня 2025 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 29.01.2025 року було укладено договір комісії № 8295/25/1/004932, де громадянин ОСОБА_3 , як Комісіонер, та ОСОБА_2 , як Комітент, в особі ОСОБА_4 . Згідно вищевказаного договору Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки WOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником 4 транспортного засобу 15.06.2024 року. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 26.02.2025 року – ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 , який є комісіонером та діє на підставі п. 8 Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 8295/25/1/004932 від 29.01.2025 року, транспортний засіб марки WOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до п. 2.2 умов договору купівлі-продажу від 26.02.2025 року – право власності на транспортний засіб переходить до покупця в момент підписання договору. Вартість автомобіля становила 454 070,00 гривень та була передана мною комісіонеру в повному обсязі перед підписанням договору, після чого мені було передано у власність транспортний засіб марки WOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 . Протягом 10 днів після укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, в березні 2025 року вона звернулася до відповідного органу з реєстрації - сервісного центру МВС в Кіровоградській області, з метою подальшої реєстрації транспортного засобу на своє ім`я. Разом з тим перереєстрація транспортного засобу в момент укладання договору здійснена не була через збій в програмній базі МВС при реєстрації автомобілів, та технічних проблем з реєстром рухомого транспорту, що призвело до відсутності талонів на перереєстрацію автомобіля. Представниками сервісного центру МВС України позивача було проінформовано про можливість перереєстрації вказаного транспортного засобу в будь-якому сервісному центрі на території України в будь-який час. Таким чином, обов`язок щодо реєстрації належного мені транспортного засобу в 10-денний термін після його придбання не було виконано з незалежних від неї причин. На момент укладення договору транспортний засіб не був арештований чи обтяжений в будь-який інший спосіб. Крім того, всі заявлені параметри транспортного засобу відповідали технічним характеристикам, про що свідчить акт технічного стану транспортного засобу. Таким чином, ОСОБА_1 належним чином виконала свої зобов`язання та розрахувалась з комісіонером в повному обсязі, передавши останньому грошові кошти, а останній, в свою чергу, передав їй автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. У жовтні 2025 року позивачка знову звернулась до сервісного центру МВС в Кіровоградській області для перереєстрації на своє ім`я автомобіля марки WOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 – однак працівниками центру їй було повідомлено, що вищевказаний автомобіль перебуває в розшуку в рамках виконавчого провадження з липня 2025 року працівниками Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України через борги відповідача по справі, ОСОБА_2 . При цьому, як свідчить дата відкриття виконавчого провадження – липень 2025 року, тобто вже після переходу права власності на автомобіль до неї. Вважає, що постанова про розшук майна відповідача безпідставно містить посилання на автомобіль марки WOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , оскільки на момент її винесення майно не перебувало у власності ОСОБА_2 . Отже, на теперішній час як власник автомобіля, ОСОБА_1 позбавлена можливості здійснити за собою реєстрацію транспортного засобу, оскільки автомобіль перебуває у розшуку. Це в свою чергу призводить до того, що остання не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, обмежена як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить їй на праві власності, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів про визнання права власності на рухоме майно та зняття арешту з транспортного засобу.
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Вирішено питання витребування доказів.
31 грудня 2025 року від Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на виконання ухвали суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №№ 78541393, 78573357.
Протокольною ухвалою суду від 09 січня 2026 року було постановлено відкласти підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача.
28 січня 2026 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою суду від 17 лютого 2026 року було постановлено відкласти судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача.
Протокольною ухвалою суду від 04 березня 2026 року було постановлено відкласти судове засідання у зв`язку з клопотанням представника позивача.
23 березня 2026 року представник позивача, через систему «Електронний суд» подав клопотання про залучення до справи співвідповідача – Державну судову адміністрацію України та повернення до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року клопотання представника позивача було задоволено – повернуто до стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року клопотання представника позивача було задоволено та залучено до справи співвідповідача Державну судову адміністрацію України.
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою суду від 14 травня 2026 року було постановлено відкласти судове засідання у зв`язку з неявкою відповідачів.
04 червня 2026 року справа була знята з розгляду у зв`язку перебуванням головуючої судді у щорічній основній відпустці.
У судове засідання 26 червня 2026 року сторони не з`явилися.
Представник позивача 26 червня 2026 року через систему «Електронний суд» заявив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. На позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідачі, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали, клопотань про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходили. Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся на адресу, яка вказана у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (поштові конверти з повістками повернулися з позначкою: «Адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Відповідач Державна судова адміністрація України, повідомлена належним чином на юридичну адресу.
Третя особа про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, пояснень по справі до суду не направила.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2026 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 29 січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 (комітент) в особі ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 (комісіонер) уклали договір комісії № 8295/25/1/004932, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента та за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за власником (комітентом) транспортного засобу 15.06.2024 року за ціною не нижче узгодженої Сторонами, а саме 454070 грн.
Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8295/25/1000091 від 29.01.2025 року транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , має задовільний технічний стан.
26 лютого 2025 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вище вказаного транспортного засобу, за умовами якого продавець - ФОП ОСОБА_3 зобов`язується передати у власність покупцеві – ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб. Продавець виконав передпродажну підготовку даного транспортного засобу, а покупець оглянув та ознайомився із майном, а саме із зазначеним транспортним засобом. Претензій до продавця щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має. У відповідності до п. 2.1. договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець, в свою чергу, згідно до п. 2.2. договору набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.
Так, судом встановлено, що Головним державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м. Київ) у виконавчому провадженні № 78541393 згідно постанови від 14.07.2025 року накладено арешт на транспортний засіб Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , що належить боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 
Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).
Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.
Згідно з п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Так, п. 8 Порядку визначено, що документом, який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, є, зокрема, оформлений в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Вимог щодо обов`язкової державної реєстрації договорів купівлі - продажу транспортних засобів чинне законодавство не містить.
Згідно зі ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Оскільки наявними у справі доказами, оціненими судом у їх єдності та взаємозв`язку, підтверджується як факт передачі ФОП ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 автомобіля марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , так і отримання ним коштів за його продаж, а також наявність у позивача свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, суд не вбачає підстав ставити під сумнів факт укладення договорів комісії та купівлі-продажу транспортного засобу, та, як наслідок, набуття позивачем права власності на вищевказаний автомобіль.
Таким чином, правовстановлюючими документами, які підтверджують набуття права власності, є договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення його державної реєстрації.
Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності в особи не породжує.
Наслідком порушення Порядку є покладення на порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 910/11266/17 (Касаційний господарський суд) та від 04.09.2019 року у справі № 761/24050/17 (Касаційний цивільний суд).
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).
Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ "Про виконавче провадження") виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Статтею 18 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 ЗУ "Про виконавче провадження").
Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з його майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до вимог ч. 5 цієї статті Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 13 Європейської конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Аналогічні положення за змістом закріплені у ст. 5 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач набув право власності на транспортний засіб законним шляхом, а наявність арешту перешкоджає йому здійснювати право розпорядження належним майном, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та скасування арешту транспортного засобу.
Крім того, співвідповідач — Державна судова адміністрація України, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, не висловила своєї позиції щодо позовних вимог про скасування арешту, хоча неодноразово була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.
Оскільки позов задоволено повністю, а відповідачі є сторонами спору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно в рівних частках.
Керуючись ст.16, ч. ч.1, 4 ст. 203, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1,2 ст. 328, ст. 334, ч. 1 ст. 391, ст. ст. 392, 655, 1011 ЦК України, ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. ст. 10, 18, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77-83, 89, 141 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати право власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на автомобіль марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .
Скасувати арешт з належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , що накладений постановою про арешт майна боржника від 14 липня 2025 року Головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрушевою Р.М. у виконавчому провадженні № 78541393.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та Державної судової адміністрації України (код ЄДРПОУ 26255795) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір по 1193,87 гривень з кожного відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Державна судова адміністрація України, код ЄДРПОУ 26255795, місцезнаходження: Київ, вул. Липська, 18/5.
Третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вул. Бальзака, 64, м. Київ, код ЄДРПОУ 34972294.

Суддя