СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року Справа № 480/6123/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ГелетаС.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 608692-2410-1817 від 01.04.2024, яким за звітній (податковий) період - 2021 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 12844,58 грн., а також №608691-2410-1817 від 01.04.2024, яким за звітній (податковий) період - 2022 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7143,70 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 8 квітня 2024 року поштою були отримані податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 1 квітня 2024р.№608692-2410-1817- UA59100030000078744 , яким збільшено податок на землю за 2021 рік в розмірі 12844,58грн., розташовану за адресою АДРЕСА_1 . цільове призначення – для обслуговування будівель торгівлі, а також податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 1квітня 2024р. №608691-2410-1817-UA59100030000078744 , яким збільшено податок на землю за 2022 рік в розмірі 7143,70грн. за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 . цільове призначення – для обслуговування будівель торгівлі.
Позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 2017 року, в 2022 році припинила свою підприємницьку діяльність. Основним видом підприємницької діяльності був КВЕД (2010) 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарнотехнічними виробами в спеціалізованих магазинах. Підприємницька діяльність здійснювалась в магазині, який належав позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу. Земельна ділянка, на якій розташований магазин, належала позивачу на праві приватної власності , що підтверджується договором купівлі-продажу ( реєстраційний номер №13848571).
Позивачем була обрана спрощена система оподаткування, а саме – платник єдиного податку другої групи, що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 04.12.2017 №1718243400576.
Про використання вказаного майна в підприємницькій діяльності свідчить подане за формою 20-ОПП Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність від 30.05.2022.
Позивач зазначає, що підпунктом 4 п. 297.1 ст. 297 ПКУ встановлено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої – третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
З метою урегулювання позивачем була подана скарга до ДПС України, але рішенням від 04.06.2024 скарга позивача залишена без задоволення.
Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Головне управління ДПС у Сумській області вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податкові зобов`язання зі сплати земельного податку за звітній (податковий) період 2021 та 2022 рр., є правомірними, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Зазначає, що ОСОБА_1 обліковувалася як платник єдиного податку другої групи з основним видом діяльності «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах».
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності позивача перебувала, зокрема земельна ділянка площею 0,0779 га, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (магазини)» з кадастровим номером 5910300000:01:009:0414.
Вказана земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних, що містяться в інформаційно-аналітичних базах ГУ ДПС у Сумській області, ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП в період з 27.02.2008 по 18.10.2019, також 01.03.2021 платником здійснено повторну реєстрацію як ФОП та 27.05.2022 подано заяву про припинення підприємницької діяльності. Позивач була зареєстрована платником єдиного податку 2 групи з 01.04.2021 по 27.05.2022. Станом на час надання відзиву стан платника 11 «Припинено, але не знято з обліку».
Відповідач звертав увагу, що позивачем під час здійснення підприємницької діяльності Повідомлення за ф. №20 - ОПП щодо використання у господарській діяльності земельної ділянки з кадастровим номером 5910300000:01:009:0414 не подавалося. 
Також відповідач звертав увагу, що повідомлення за ф. 20-ООП, яка була додана до позовної заяви, датована 30.05.2022, тобто подана після 3 днів з дня припинення підприємницької діяльності позивачем.
Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі розпорядження керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи, та ухвалою суду від 04.03.2026 справу прийнято до провадження в новому складі суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податкові зобов`язання по земельному податку за звітній (податковий) період - 2021 та 2022 рр., на загальну суму 19988,28 грн., зокрема:
- № 608692-2410-1817 від 01.04.2024, яким за звітній (податковий) період - 2021 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 12844,58 грн., 
- №608691-2410-1817 від 01.04.2024, яким за звітній (податковий) період - 2022 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7143,70 грн.
Позивачем 09.04.2024 було подано до ДПС України скаргу про скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
За результатами розгляду вказаної скарги ДПС України рішенням від 04.06.2024 № 16622/6/99-00-06-01-03-06 залишила спірні податкові повідомлення-рішення без змін.
Позивач не погодилася із правомірністю прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, з огляду на те, що була зареєстрована як платник єдиного податку другої групи та подала 30.05.2022 повідомлення за формою 20-ОПП, у зв`язку із чим звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.
Так, відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
В силу вимог підпункту 270.1.1 та 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
При цьому, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Положеннями частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 377 Цивільного кодексу України.
Тобто, особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Між тим, за приписами пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку, є дані державного земельного кадастру.
Згідно пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Аналіз наведених норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
В розумінні зазначених норм, обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пунктом 269.2 статті 269 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Таким чином, у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 (справа №21-2352а15), а також Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 у справі №826/14615/16, від 15.05.2019 у справі №826/9948/16, від 17.09.2021 у справі №826/10423/17 .
Таким чином, враховуючи наведені законодавчі норми права з урахуванням встановлених обставин справи, а також того, що позивачем не доведено факту використання саме земельної ділянки, на якій розміщене нежитлові приміщення позивача для провадження господарської діяльності, позивач зобов`язаний сплачувати земельний податок.
Стосовно посилання позивача на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати земельного податку, у зв`язку з тим, що вона була суб`єктом господарювання та перебувала спрощеній системі оподаткування та використовувала належні їй на праві власності земельні ділянки в господарській діяльності, суд зазначає, що в її господарській діяльності може використовуються належні приміщення (будівлі), а не земельна ділянка.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 16.06.2020 у справі №826/11166/16, що в подальшому підтримано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.06.2022 у справі № 826/14258/16, у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Разом з тим, жодних доказів того, що земельні ділянки використовується позивачем саме у своїй господарській діяльності матеріали справи не містять.
Крім того, суд зазначає, що надане до позовної заяви повідомлення за ф. 20-ООП , також не звільняє позивача від обов`язку сплати земельного податку.
Дане повідомлення подано позивачем до податкового органу 30.05.2022, при цьому з 27.05.2022 позивач взагалі припинила підприємницьку діяльність, про що свідчать дані Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких фізична-особа підприємець ОСОБА_1 з 27.05.2022 за власним рішенням має статус "припинено".
Таким чином здійснення підприємницької діяльності позивачем без використання земельної ділянки в межах господарської діяльності не звільняє його від обов`язку сплати земельного податку.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту використання саме земельної ділянки, на якій розміщені вказані вище нежитлові приміщення для провадження господарської діяльності, остання зобов`язана сплачувати земельний податок.
При цьому, суд звертає увагу, що у позові відсутні зауваження позивача щодо здійснених розрахунків земельного податку, вказаних в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, а відтак, суд розглядає справу з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. 
Щодо питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 139 КАС України, позивачу не підлягає відшкодуванню сума судового забору, сплачена при зверненні до суду.
Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.04.2024 № 608692-2410-1817, №608691-2410-1817 - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя   С.М. Гелета