Справа № 203/9768/25
Провадження № 2/0203/1071/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі: 

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченковій Г.С.
за участю позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки - ОСОБА_2 
представника відповідача та третьої особи - Терещенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа – Дніпровська міська рада, про визнання протиправною відмови у приватизації, визнання права на приватизацію,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право на проживання в якій підтверджується виданим ордером серії УП №113 від 17.07.2023 року, договором найму житлового приміщення від 20.07.2023 року. В подальшому позивачка звернулась до органу приватизації в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію кімнати АДРЕСА_2 , але листом від 11.09.2024 року їй було відмовлено з посиланням на ненадання відомостей про реєстрацію місця проживання в період з 22.01.2011 року по 19.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_3 , а також документів щодо невикористання чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 24.12.2002 року. Для підтвердження реєстрації вона зверталась до відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у відповіді якого було зазначено, що картотека з питань реєстрації осіб за відповідною адресою до Департаменту не передавалась, тому інформацію надати не вбачається можливим. Житлові чеки в період з 01.01.1993 року по 24.12.2002 року позивачкою не використовувались, що підтверджується листом КП «ДМБТІ» від 07.09.2023 року №9272. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачкою не зареєстроване жодне право власності. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати протиправною відмову відповідача у приватизації кімнати АДРЕСА_2 та визнати за нею право на приватизацію вказаного житлового приміщення.

В наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень посилався на те, що відповідачем правомірно було відмовлено позивачці у наданні адміністративної послуги, оскільки нею не було надано в повному обсязі документів, передбачених п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», а саме: відомостей про реєстрацію місця проживання в період з 22.01.2001 року по 19.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_3 , відомостей про реєстрацію та документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 року по 24.12.2002 року. Право позивачки на приватизацію не було жодним чином порушено, не визнано або обмежене відповідачем. 

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 09.01.2026 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 09.04.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача та третьої особи просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому відзиві.
Заслухавши учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 з 14.06.2005 року зареєстрована та проживає на теперішній час в кімнаті АДРЕСА_2 .
17.07.2023 року позивачці на підставі розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №130 від 23.06.2023 року було видано ордер серії УП №113 від 17.07.2023 року на право зайняття зазначеного вище житлового приміщення, а також 20.07.2023 року укладено договір найму.
В подальшому позивачка звернулась до органу приватизації в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію кімнати АДРЕСА_2 .
Листом від 11.09.2024 року їй було відмовлено у наданні адміністративної послуги з посиланням на ненадання передбачених законодавством документів, а саме: відомостей про реєстрацію місця проживання в період з 22.01.2011 року по 19.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_3 , а також відомостей та документів щодо невикористання чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 24.12.2002 року.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно з ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-XII) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Згідно ч.1 ст.2 Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Статтею 8 Закону № 2482-XII визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності.
Зокрема ч.ч.1,3 ст.8 Закону № 2482-XII передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону 2482-XII).
Відповідно до ч.7 ст.8 Закону 2482-XII органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.
Частиною 10 ст.8 Закону 2482-XII визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №369 від 16.12.2009 року (далі – Положення), визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Пунктом 4 Положення передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.
Згідно п.17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до п.18 вказаного Положення громадянином до органу приватизації подаються: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації №028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.
Згідно п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).
Пунктом 23 Положення встановлено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України визначений ч.2 ст.19 Конституції України.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд вважає безпідставними викладені в листі відповідача від 11.09.2024 року підстави відмови в наданні адміністративної послуги з посиланням на ненадання позивачкою відомостей про реєстрацію місця проживання в період з 22.01.2011 року по 19.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки останньою надавалась довідка ФОП ОСОБА_3 , що є власником цього будинку та форма А, що підтверджують реєстрацію позивачки за вказаною вище адресою у відповідний період.
Поряд з цим, суд враховує, що позивачкою під час розгляду справи не надано доказів надання до заяви відомостей та документів щодо невикористання нею чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 24.12.2002 року, як це передбачено зазначеним вище п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №369 від 16.12.2009 року.
З огляду на це, відповідачем було правомірно відмовлено у розгляді заяви позивачки про приватизацію, в зв`язку із ненаданням всіх необхідних документів для розгляду цього питання.
Крім того, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права;  припинення дії, яка порушує право;  відшкодування моральної (немайнової) шкоди;  визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 року у справі №567/3/22, провадження № 61-5252сво23).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі №753/8671/21, провадження № 61-550св22, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21, провадження №61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 року в справі №910/10784/16, провадження № 12-30гс21).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі №761/42030/21, провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі №607/20787/19, провадження № 61-11625сво22).

В пред`явленому позові своєму позові позивачка просила визнати протиправною відмову відповідача у приватизації кімнати АДРЕСА_2 та визнати за нею право на приватизацію вказаного житлового приміщення.
Поряд з цим, суд враховує, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про оспорювання відповідачем права позивачка на приватизацію кімнати у гуртожитку, рішень про відмову в приватизації відповідачем не приймалось, а відповідна заява позивачки була повернута без розгляду по суті, в зв`язку із ненаданням повного переліку документів передбачених законодавством.
З урахуванням вищенаведеного, а також правомірності відмови відповідача у прийнятті та розгляді заяви позивачки про приватизацію, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та передчасністю.
Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.
На підставі викладеного, керуючись ст.9 ЖК України, ст.ст.15,16,345 ЦК України, ст.1,2,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.2,3,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа – Дніпровська міська рада, про визнання протиправною відмови у приватизації, визнання права на приватизацію – відмовити повністю.
Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя С.Ю. Казак