Провадження № 2/742/2023/26 
Єдиний унікальний № 742/2478/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді  Павлов В.Г.,
секретаря судового засідання  Рубан Ж.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
УСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
05.05.2026 представниця позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість відповідно до кредитного договору №LM 679621735 від 16.11.2024, укладеного між ТОВ «Оптимальні кредити» та відповідачем у розмірі 46 267,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що 16.11.2024 р., між ТОВ «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір кредитної лінії №LM 679621735. Відповідно до умов якого відповідачу відкрито кредитну лінію на суму 13 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, який надається відповідними траншами, з дисконтним періодом 26 днів, тобто до 12.12.2024 р., який може бути продовжено, кінцева дата повернення кредиту 16.12.2029 р., а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відповідні нарахування за користування кредитом у встановлений термін. 
Товариство свої зобов`язання виконало та надало грошові кошти  ОСОБА_1 , тоді як відповідач не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. 
У подальшому, за договорами факторингу №ОК-ТП/17 від 15.01.2025 р., укладеним між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон плюс», №29/1225-01 від 29.12.2025 р. укладеним між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до останього перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №LM 679621735 від 16.11.2024 р.
За вищенаведених обставин, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вище зазначеним Договором у сумі 46 267,00 грн, що складається з тіла,відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки, а також судових витрат. 
Відповідач відзиву на позов не подав.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте при подачі позову до суду просив слухати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення матеріалів позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернутий до суду із зазначенням причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".
У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2026 р. прийнято до розгляду дану справу та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, ненадходження від нього відзиву на позовну заяву, суд на підставі ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом установлено, що на підставі Договору кредитної лінії №LM 679621735 від 16.11.2024 р., укладеного між ТОВ «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 , останньому було надано кредит у вигляді кредитної лінії (транш) на суму 13 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності,які перераховуються на платіжну карту НОМЕР_3, з дисконтним періодом 26 днів, тобто до 12.12.2024 р., який може бути продовжено, кінцева дата повернення кредиту 16.12.2029 р. Відсоткова ставка 0,98% в день від суми залишку кредиту та зі сплатою комісії /а.с.7-12 зв/.
Вказаний вище кредитний договір та паспорт споживчого кредиту відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - 4698, який був надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який відповідачем уведено 16.11.2024 р. о 17:32:55.
З інформаційних довідок ТОВ «Оптимальні кредити» вбачається, що 16.11.2024 р. о 5:33:04, було здійснено перерахування коштів у загальному розмірі 13 000,00 грн на платіжну карту  ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 - НОМЕР_3 /а.с. 13/. Що також підтверджується платіжними дорученнями від 16.11.2024 р., із зазначенням - переказ коштів згідно Договору №LM 679621735 від 16.11.2024 р.  ОСОБА_1  /а.с.13 зв./.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором №LM 679621735 від 16.11.2024 р. наданого ТОВ «Оптимальні кредити» за період з 16.11.2024 р. по 15.01.2025 р. вбачається, що заборгованість  ОСОБА_1 , становить - 27 794,00 грн, з яких: тіло кредиту - 13 000, 0 грн та відсотки - 7 644,00 грн, комісія - 650,00 грн, неустойка - 6 500,00 грн /а.с.15/.
15.01.2025 р. ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №ОК-ТП/17 /а.с. 15 зв.-16/.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу від 15.01.2025 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В той же час, відповідно до п. 1.5 Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 15.01.2025 р. до Договору факторингу №ОК-ТП/17 від 15.01.2025 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача за №3 - ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 на загальну суму - 27 794,00 грн. /а.с. 17/.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» /а.с. 14 та зв./, загальна сума заборгованості за Договором №LM 679621735 від 16.11.2024 р становить - 46 267,00 грн, яка складається з: 13 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 26 117,00 грн - заборгованість по відсотків за користування кредитом, комісія - 650,00 грн, неустойка - 6 500,00 грн. 
29.12.2025 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29/1225-01 /а.с. 17 зв.-20/.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 29.12.2025 р. до Договору факторингу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до Відповідача - 3701 на загальну суму 46 267,00 грн /а.с. 20/.

ІV. Оцінка Суду.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. 
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Із системного аналізу положень зазначеного вище закону вбачається, що з урахуванням особливостей електронного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно положень ст.1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Судом установлено, що 16.11.2024 р. ТОВ «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №LM 679621735, відповідно до якого ТОВ надало відповідачу грошові кошти у розмірі 13 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. 
Договір №LM 679621735 укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, який було відправлено на фінансовий номер телефону відповідача, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Встановлено, що ТОВ «Оптимальні кредити» виконав свої зобов`язання, перерахував відповідачу кошти за договором у розмірі 13 000 грн., однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 27 794,00 грн. 
15.01.2025 р. ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №ОК-ТП/17. 
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Разом з тим суд, звертає увагу, що у справі відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу №ОК-ТП/17 від 15.01.2025 р.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Розділом 3 договору факторингу №ОК-ТП/17 від 15.01.2025 р. визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, передбачено, що фінансування це сума коштів, що сплачується Фактором Клієнту за відступлення Прав вимоги на умовах цього Договору. За умовами пункту 3.1. розмір (сума) фінансування, що підлягає сплаті Фактором Клієнту, встановлюється у Реєстрі прав вимоги. Якщо іншого не передбачено Сторонами в Реєстрі прав вимоги, розмір (сума) фінансування встановлюється у відсотковому значенні від суми заборгованості по основному боргу (тілу), що є складовою частиною загальної суми Прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру прав вимоги. Якщо інше не передбачено сторонами у Реєстрі прав вимоги, то фінансування сплачується Фактором Клієнту протягом 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Проте доказів оплати за договором факторингу №ОК-ТП/17 від 15.01.2025 р., зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 12 договору, обумовлених правочином коштів, позивачем суду не надано.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, належні докази щодо підтвердження оплати договорів факторингу на кожному етапі відступлення права вимоги входять до предмета доказування (наявність у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») у цій справі, а обов`язок надати докази на підтвердження заявлених вимог покладено на позивача.
Аналогічна правова позиція є сталою та послідовною у судовій практиці Чернігівського апеляційного суду, який у своїх рішеннях у справах з подібними правовідносинами неодноразово наголошував на тому, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є не лише договір факторингу та реєстр боржників, а й первинні документи, які підтверджують реальність проведення господарської операції, зокрема фактичне перерахування коштів (фінансування) на виконання умов такого договору.
Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, Броварський район, Київська область, 07400.

відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_1 .

Суддя         В.Г. Павлов