УХВАЛА

26 червня 2026 року
м. Київ

справа № 686/35427/25
провадження № 61-6971ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2025 року ГУ ДПС у Хмельницькій області звернулося до суду із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк», в якій просило зобов`язати Хмельницьку філію АТ КБ «ПриватБанк» м. Хмельницький надати інформацію про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів, з якими проводились господарські операції (назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати та призначення платежів) платника податків ФОП ОСОБА_1 за період з 03 грудня 2018 року по 02 лютого 2022 року на рахунку НОМЕР_1 (українська гривня).
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року, у задоволенні заяви ГУ ДПС у Хмельницькій області відмовлено.
10 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ГУ ДПС у Хмельницькій області вперше подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року повернуто у зв`язку із тим, що скаржник у касаційній скарзі не зазначив передбачені у частині другій статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження судових рішень (відсутність належного обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
10 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ГУ ДПС у Хмельницькій області повторно подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області повернуто у зв`язку із тим, що у касаційній скарзі не викладено передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку (відсутність належного обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
13 травня 2026 року ГУ ДПС у Хмельницькій області через підсистему Електронний суд втретє подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2026 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Хмельницькій області повернуто у зв`язку із тим, що у касаційній скарзі не викладено передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку (відсутність належного обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
22 травня 2026 року ГУ ДПС у Хмельницькій області через підсистему Електронний суд вчергове подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року.
Як на підставу касаційного оскарження ГУ ДПС у Хмельницькій області зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питань застосування статті 62 Закону № 2121-III, пп. 20.1.5 п. 20.1 статті 20, п. 73.4. статті 73 ПК України до спірних правовідносин в розрізі відмови в задоволенні заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю з підстав відсутності у матеріалах справи відомостей, що платник податків вибув із податкової адреси та неможливості вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки, з врахуванням норм Податкового Кодексу України, що посадові особи контролюючого органу мають право пред`явити наказ та направлення при виході на документальну виїзну перевірку, а не обов`язок направляти засобами поштового зв`язку. 
Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Касаційний суд вже вказував, що у разі касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 759/4747/16-ц).
Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Проте аналіз касаційної скарги свідчить, що аналогічні доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування статті 62 Закону № 2121-III, пп. 20.1.5 п. 20.1 статті 20, п. 73.4. статті 73 ПК України Верховний Суд вже визнавав необґрунтованими в контексті змісту доводів ГУ ДПС у Хмельницькій області щодо суті неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, як власне і необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цих норм для правильного вирішення справи.
Аналіз змісту касаційної скарги не дає підстав для протилежного висновку та не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
вона не містить обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Зазначення в касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування статті 62 Закону № 2121-III, пп. 20.1.5 п. 20.1 статті 20, п. 73.4. статті 73 ПК України необґрунтоване, оскільки ГУ ДПС у Хмельницькій області не обґрунтувало неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та власне необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а тому не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 686/35427/25 повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков