ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 400/1643/25
адміністративне провадження № К/990/18189/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., суддів - Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (суддя Лісовська Н.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 року (судді Скрипченко В.О., Голуб В.А., Осіпов Ю.В.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОУСІВКА-2007» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 01 листопада 2024 року № 195-рл в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛОУСІВКА-2007» (далі - ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області, відповідач), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 01.11.2024 № 195-рл в частині анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» з реєстраційним номером 14140414202001019 і терміном дії з 27.04.2020 до 27.04.2025, адреса місця зберігання: Україна, Миколаївська область, Братський район, село Новоолександрівка, вулиця Поркуяна Олександра, будинок 4В;
- зобов`язати ГУ ДПС у Миколаївській області виключити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію щодо анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» з реєстраційним номером 14140414202001019 і терміном дії з 27.04.2020 до 27.04.2025, адреса місця зберігання: Україна, Миколаївська область, Братський район, село Новоолександрівка, вулиця Поркуяна Олександра, будинок 4В.
Позовна заява аргументована тим, що оскаржуваним рішенням відповідач протиправно анулював ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» з реєстраційним номером 14140414202001019 і терміном дії з 27.04.2020 до 27.04.2025, оскільки позивачем, незважаючи на не отримання ним повідомлень про необхідність внесення чергових платежів за ліцензію, вчасно та в належному розмірі сплачено за ліцензію за 2020, 2021, 2022, 2023 і 2024 роки.
На переконання позивача, оскаржуване розпорядження є протиправним, а належним способом захисту порушених його прав є скасування цього розпорядження та видалення з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання відповідної ліцензії.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 , залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026, позов задоволено.
Постановляючи такі рішення суди виходили з того, що підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження стала несплата позивачем чергового платежу за ліцензію з посиланням на пункт 6 Розділу XIII Перехідних положень Закону № 3817-ІХ, який встановлює строки внесення плати за ліцензію для суб`єктів господарювання, які не сплатили чергові платежі. Разом з тим суди, встановивши відсутність заборгованості у позивача зі сплати за ліцензію, дійшли висновку про відсутність у відповідача підстав для анулювання ліцензії ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» та відповідно про протиправність оскаржуваного розпорядження відповідача.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів ГУ ДПС у Миколаївській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати.
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано приписи пункту 6 розділу ХІІІ Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ, відповідно до яких суб`єкт господарювання зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності. Вказує, що суб`єкту господарювання необхідно було до 01.11.2024 звернутись до відповідача із заявою про внесення чергового платежу за ліцензію до якої додати копії платіжних інструкцій, які підтверджують сплату таких платежів, однак позивач із такою заявою не звертався. З огляду на викладене наголошує на правомірності оскаржуваного розпорядження відповідача.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 27.04.2020 ГУ ДПС у Миколаївській області видано ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 14140414202001019 терміном дії з 27.04.2020 до 27.04.2025, адреса місця зберігання: Україна, Миколаївська область, Братський район, село Новоолександрівка, вулиця Поркуяна Олександра, будинок 4В, загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального 50 000 л.
01.11.2024 засобами сервісу ДПС України «Електронний кабінет платника податків» позивачем було отримано витяг з розпорядження ГУ ДПС у Миколаївській області від 01.11.2024 № 195-рл, відповідно до якого відповідачем анульовано ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» вказану ліцензію на право зберігання пального у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію.
Вважаючи таке розпорядження відповідача протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України до 27.07.2024 визначались Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР).
Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Положеннями статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію.
Згідно з частиною шостою статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання.
27.07.2024 набрав чинності пункт 6 розділу ХІІІ Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ, відповідно до якого суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності:
подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;
сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.
Суб`єкт господарювання, який у період, визначений абзацом першим цього пункту, здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої не закінчився у такий період, але за якою не сплачено чергові платежі, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Так, судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що відповідно до наданих позивачем платіжних інструкцій в період 2020-2024 років ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» здійснено на рахунок ГУ ДПС у Миколаївській області платежі за ліцензію в розмірі 780,00 грн кожен, а саме: 13.04.2020 за платіжною інструкцією № 189, 30.03.2021 за платіжною інструкцією № 9, 11.04.2022 року за платіжною інструкцією № 185, 07.04.2023 за платіжною інструкцією № 241, 18.04.2024 за платіжною інструкцією року № 263.
Враховуючи, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження позивачем був сплачений черговий платіж за ліцензію, підстави для припинення ліцензії ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» у ГУ ДПС у Миколаївській області були відсутні.
Колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання податкового органу на неповідомлення позивачем органу ліцензування про внесення чергового платежу за ліцензію, оскільки положення статті 15 Закону № 481/95-ВР, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності визначає несплату чергового платежу за ліцензію, а не за несвоєчасне повідомлення/неповідомлення про внесення чергового платежу.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком судів про протиправність оскаржуваного розпорядження відповідача про анулювання ліцензії ТОВ «БІЛОУСІВКА-2007» на право зберігання пального № 14140414202001019.
Касаційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи або їх неправильної оцінки. Обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, наведеним відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, і зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення судів є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська