Справа № 161/22189/25  Провадження №33/802/667/26 	Головуючий у 1 інстанції:Плахтій І. Б. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судового засідання Тарновської О.В., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ванжули Я.В., (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Халупка С.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 жовтня 2025 року о 09 год 034 хв, на вул. Боженка, 33 у м. Луцьку, Волинської області, керував транспортним засобом марки «Mersedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі–ПДР).
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, захисник Халупко С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує про її незаконність та необґрунтованість. Стверджує про безпідставний розгляд даної справи у відсутності останнього, що спричинило порушення його права на захист, при тому, що присутність в ході судового розгляду лише захисника не у кожному випадку компенсує відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вважає, що у матеріалах даної справи відсутні належні та достатні докази у підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у статусі водія, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Права та обов`язки йому озвучені формально і фактично вже після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього, як і наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
У зв`язку із цим, просить постанову судді першої інстанції від 08 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі стосовно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутності у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника - адвоката Ванжули Я.В., доходжу такого висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови вжиття судом заходів для її своєчасного сповіщення про місце та час розгляду справи, і за наявності даних про таке її сповіщення, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Установлено, що розгляд даної справи у суді першої інстанції 08 червня 2026 року відбувся у відсутності ОСОБА_1 який, будучи своєчасно та належним чином сповіщений про час та місце її розгляду у Луцькому міськрайонному суді, шляхом надсилання судової повістки за повідомленою ним же та зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення адресою його фактичного місця проживання, до суду не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомляв.
Тому, вважаю, що суддею місцевого суду, у зазначеному випадку, вжито належних процесуальних засобів для інформування ОСОБА_1 про розгляд даної справи у суді, який до суду апеляційної інстанції не з’явився також, тобто правом безпосереднього надання пояснень по даній справі, не скористався. 
Також акцентую увагу на тому, що попри відсутність останнього, розгляд даної справи відбувся за безпосередньої участі його захисника – адвоката Ванжули Я.В., який в ході представництва інтересів ОСОБА_1 , повідомив суду його позицію з приводу обставин вчиненого. 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.
З огляду на викладене, ураховуючи положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, підстав стверджувати, що її розгляд, зокрема останнє судове засідання, без наявності на це вагомих процесуальних підстав, проведено у відсутності ОСОБА_1 чим, безумовно, порушено його право на захист, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.
Відповідно до 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
?Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Іструкції). 
У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Так вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою правопорушення - відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю стверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції доказами.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494457 від 26 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , у якому також зафіксовано виявлені у нього поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів, а також зафіксовано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КП «ВОПЛ», даними рапорту поліцейського, у якому відображено причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а також відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського, якийзначиться як додаток до протоколу та, попри заперечення останнього, з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним та незалежним від будь-якого суб`єктивного сприйняття доказами вини ОСОБА_1 .
Довідкою старшого інспектора з особливих доручень відділу адміністративної практики УПП у Волинській області ДПП капітана поліції Романа ПОПОВИЧА стверджується факт видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до відомостей інформаційного порталу Національної поліції України ІКС ІПНП, посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 03 лютого 2023 року, що цілком підставно було ураховано судом при накладенні на нього безальтернативного виду адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Одним із мотивів незгоди із рішенням судді першої інстанції, захисник вважає недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, за обставин місця та часу, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього. 
Однак, такі його твердження цілком обґрунтовано були відхилені суддею. 
Сукупністю наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, у тому числі, відеозапису із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського, стверджуються детальні фактичні обставини вчиненого. Із цього відео видно, що ОСОБА_1 , в ході спілкування із поліцейськими, жодним чином не заперечував факт керування ним транспортним засобом, про керування ним іншими особами – поліцейських не інформував. Наявності будь-яких інших осіб, як у салоні автомобіля, так і безпосередньо біля нього, також не простежується. Поміж ним, як слушно зазначено суддею, заперечуючи факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, захисник не надає інформації про іншу особу яка, у відповідності до його тверджень, керувала транспортним засобом, тобто перебувала у статусі водія. Тоді як факт приїзду до магазину автомобіля саме під керуванням останнього, підтверджений не лише письмовими, а й усними поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка працює його продавцем. 
Оцінюючи такий перебіг події, що мала місце 26 жовтня 2025 року, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 не перебував у статусі водія, іапроцедура проведення огляду на стан сп`яніння, у цьому конкретному випадку, не відповідає вимогам чинного законодавства, як і дії працівників поліції, якими роз`яснено останньому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до установленої законом процедури.
Тому, вважаю, факт порушення водієм в особі ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, правильно установленим судом.
Нових доказів, у спростування зазначених у постанові судді обставин, також надано не було, тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника Халупка С.В., подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 - без зміни. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: