Справа № 746/195/26
3/746/91/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року

Суддя Срібнянського районного суду Чернігівської області Нагорна Н.Г., при секретарі судового засідання Марченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Срібне адміністративний матеріал, який надійшов з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, 

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), 
ВСТАНОВИВ:

08 травня 2026 року до Срібнянського районного суду Чернігівської області з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшов адміністративний матеріал про порушення ОСОБА_1 частини першої статті 130 КУпАП.

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 до розгляду призначався неодноразово. Розгляд адміністративного матеріалу 02 червня 2026 року відкладено у зв`язку з неявкою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про якого були відсутні відомості про його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено до 15 год. 15 хв. 16 червня 2026 року.

15 червня 2026 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КупАП на підставі частини першої статті 247 КупАП у зв`язку з тим, що під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності щодо нього, а також під час вчинення дій, що передували складанню протоколу, працівниками поліції було допущено низку порушень чинного законодавства, що унеможливлює використання вказаного протоколу в якості доказу для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки такий доказ не є належним та допустимим.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції, навіть не зупинили транспортний засіб, яким він керував, а просто підійшли до транспортного засобу, який зупинився на узбіччі дороги для висадки пасажира, не повідомили про порушення ним Правил дорожнього руху, запропонували надати документи для перевірки, не вказавши причину такої перевірки. Тобто звернулися до нього для перевірки документів без належних, визначених чинним законодавством підстав. Працівники поліції пізніше зазначили, що вони його чекали, оскільки до них надійшов телефонний дзвінок із повідомленням про те, що невдовзі він буде проїжджати цією дорогою.

Також ОСОБА_1 вказує, що при складанні адміністративного протоколу працівники поліції порушили його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки не роз`яснили йому належним чином наслідки проведення освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці та його дії у разі незгоди з результатами огляду, а саме – можливість пройти освідування у медичному закладі, а також не роз`яснили належним чином його право відмовитись від проходження огляду на місці та пройти такий огляд у медичному закладі.

ОСОБА_1 16 червня 2026 року в судове засідання не з`явився, у поданому клопотанні, крім іншого, просив справу розглядати справу за його відсутності у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби не зможе прибути в судове засідання.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2026 року, серії ЕПР1 № 646151, 21 квітня 2026 року о 06 год. 17 хв. в с. Сокиринці Прилуцького району Чернігівської області, на вул. Остапа Вересая, 14, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Форд Мондео», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат огляду – 1,25 проміле. Особа ОСОБА_1 встановлена на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху (далі – ПДР). Відповідальність за вказане правопорушення передбачена частиною першою статті 130 КУпАП. 

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вивчивши клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов такого висновку.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Так, матеріали про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП ґрунтуються на даних, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2026 року, серії ЕПР1 № 646151, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 квітня 2025 року (06 год. 30 хв.) та інформації на диску із записом відеофіксації, здійсненої працівником поліції.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази не можна визнати належними та допустимими, одержаними відповідно до вимог КУпАП, виходячи з того, що такі докази зібрані з порушенням встановленої законом процедури.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватися у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним порушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 6 Закону України «Про Національну поліцію»). Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8 Закону України «Про Національну поліцію»).

21 квітня 2026 року о 06 год. 17 хв. працівники поліції підійшли до транспортного засобу, який зупинився на узбіччі дороги для висадки пасажира. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 . Працівники поліції не повідомили водієві про порушення ним ПДР під час руху, чи під час паркування, а попросили надати документи для перевірки, не повідомиш про причину перевірки документів. Пізніше повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Такими діями працівники поліції порушили вимоги Закону України «Про Національну поліцію», оскільки існує встановлений перелік підстав та порядок зупинки транспортного засобу й підстав для перевірки документів у водіїв транспортних засобів.

Частина перша статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право зупиняти транспортний засіб; кожна підстава потребує чіткої конкретизації. Узагальнені формулювання («перевірка», «профілактика», «на підставі закону») не відповідають вимогам цієї статті.

Відповідно до частини третьої цієї статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, зупинивши транспортний засіб, поліцейський зобов`язаний повідомити водієві конкретну причину зупинки під час звернення до водія та зафіксувати її у матеріалах. 

За статтею 251 КУпАП доказами можуть бути лише належні й допустимі відомості. Матеріали, отримані після незаконної зупинки (встановлення особи, огляди, пояснення, протоколи тощо), є похідними від первинного порушення і підлягають визнанню недопустимими (підхід ЄСПЛ щодо необхідності та пропорційності втручання і доктрини «плодів отруйного дерева»).

Будь-які сумніви щодо наявності законних підстав зупинки та способу одержання доказів тлумачаться на користь особи, яку притягують до відповідальності (конституційний принцип презумпції невинуватості).

В матеріалах справи відсутні докази того, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про підстави перевірки документів у водія транспортного засобу, який зупинився на узбіччі дороги для висадки пасажира. Працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, або вжити заходів для перевірки документів.

Суд наголошує, що зупинка транспортного засобу без наявних законних підстав є незаконною.

Так, у Постанові Верхового Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 зазначено, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

А отже і всі докази, отримані після незаконної зупинки, не можуть вважатися допустимими. 

Аналогічну позицію висловив Чернігівський апеляційний суд у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 751/8943/23, зазначивши, що відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу є порушенням, яке тягне за собою недопустимість усіх подальших дій поліцейських та зібраних доказів.

Оскільки матеріали справи не містять доказів правомірності зупинки водія та перевірки у нього документів, суд доходить висновку, що така перевірка у водія документів була поза межами правового поля, а тому суд вимушений погодитись з доводами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про безпідставність такої перевірки документів, що є підставою, в силу правового принципу «плодів отруєного дерева», вважати всі наступні дії поліцейських, в тому числі процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, – неправомірними, а здобуті внаслідок таких дій відомості – недопустимими доказами.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими.

Враховуючи, що у ОСОБА_1 , який зупинився на узбіччі дороги для висадки пасажира, поліцейськими без законних підстав розпочато перевірку документів, без повідомлення про порушення ПДР, чи про інші, визначені законом, підстави для перевірки документів, складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом.

Відповідно до статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Із доводами ОСОБА_1 про те, що при складанні адміністративного протоколу щодо нього працівники поліції порушили його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки не роз`яснили йому належним чином процедуру огляду на стан сп`яніння на місці, процедуру огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, наслідки проведення освідування на місці зупинки та його право, у разі незгоди з результатами огляду на місці зупинки, пройти освідування на стан сп`яніння у медичному закладі суд також погоджується, оскільки після перегляду у судовому засіданні відео з нагрудної камери поліцейського, долученого до матеріалів справи, судом не встановив обставин, які б спростовували доводи ОСОБА_1 . 

Крім того, досліджуючи матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, суд встановив, що матеріали провадження про адміністративне правопорушення не містять доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є обов`язковим заходом у разі встановлення факту перебування водія транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 

Положення статті 62 Конституції України визначають, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України»). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які могли б у сукупності підтверджувати факт порушення ним вимог пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху суду не надано.

За таких обставин, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження у справі, судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись керуючись частиною першої статті 130, статтями 247, 243 – 287 КУпАП, суддя –
ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.Г. Нагорна