П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/43127/25	

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 420/43127/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 із застосуванням до неї понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 без обмеження максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеський області щодо перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром 01.07.2021 та під час подальших перерахунків пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (3 01.07.2021 - 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (з 01.03.2022 – 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 – 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (з 01.03.2025 - 1 500,00 грн);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеський області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2021 та під час подальших перерахунків пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), без обмеження її максимальним розміром з урахуванням усіх передбачених доплат та індексацій, урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.02.2025 відповідач застосовував понижуючі коефіцієнти до пенсії позивача на виконання постанови КМУ від 03.01.2025 № 3, та обмежив максимальним розміром, внаслідок чого вона почала замість 42257,83 грн. становити 33120,90 грн. та 27407,67 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач у суді першої інстанції правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. 

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 31.03.2026 у справі № 420/43127/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 із застосуванням до неї понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 без обмеження максимальним розміром та застосування понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був зобов`язаний виплачувати позивачу з 01 січня 2025 року пенсію без обмеження її максимальним розміром, тобто без застосування обмежувальних коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених Постановою № 1.
Щодо позовних вимог в частині здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2021 та під час подальших перерахунків його пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), без обмеження її максимальним розміром з урахуванням усіх передбачених доплат та індексацій, урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначив, що предметом спору у цій справі є застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".
Застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів підтверджується наявними матеріали справи. 
Водночас, суд першої інстанції вказав, що жодних належних та допустимих доказів в частині обмеження пенсії максимальним розміром на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), матеріали справи не містять. 
Поряд з цим суд акцентував, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Відтак, суд першої інстанції вказав, що судом встановлено право позивача на отримання пенсії з 01.04.2019 без обмеження пенсії максимальним розміром, а отже, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає наявності правових підстав для здійснення перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2021 та під час подальших перерахунків його пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), без обмеження її максимальним розміром з урахуванням усіх передбачених доплат та індексацій, урахуванням раніше виплачених сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону України від 08.07.2011 № 3668, розмір пенсії, призначені за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Суд першої інстанції не врахував, що Закон України від 08.07.2011 № 3668 є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався;
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено застосування у 2025 році у період дії воєнного стану обмежувальних коефіцієнтів до пенсій, розмір яких перевищує 10 прожиткових мінімумів (ПМ), установлених для осіб, які втратили працездатність;
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що постанову від 03.01.2025 № 1 скасовано та з 01.01.2026 перерахунок пенсії здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1778;
- суд першої інстанції не врахував що відповідач здійснює виплати виключно в межах бюджетних асигнувань.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції встановив, що позивач має право на отримання пенсії без обмеження її розміру, проте не пояснив, чому це право не застосовується до усіх перерахунків пенсії не навів жодного правового обґрунтування;
- суд першої інстанції не розглянув питання можливості кваліфікації ненадання позивачем відзиву як визнання позову;
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач не надав належних і допустимих доказів правомірності застосування обмежень пенсії, не довів законність застосування понижуючих обмежень, не обґрунтував свої дії жодними належними правовими підставами. 

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Згідно з розрахунку пенсії позивача станом на 01.07.2025 підсумок пенсії (з надбавками) складає 42257,83 грн., з урахуванням максимального розміру 33120,90 грн. З урахуванням пониження суми 33120,90 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025: 27407.67.
Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування з 01.01.2025 року при нарахуванні та виплаті його пенсії коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану”, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо застосування до розміру його пенсії коефіцієнтів, визначені пунктом 1 постанови №1, протиправними та звернувся до суду з даним позовом. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до преамбули Закону № 2262-ХІІ цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, умови і норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, визначаються виключно Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих законів.
«Обчислення пенсії» особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ визначено розділом V (статті 43-47) Закону № 2262-ХІІ, а «Виплата пенсій» та «Порядок перерахунку пенсій» - розділами VII (статті 52-62) та VIII (статті 63-66) Закону № 2262-ХІІ відповідно.
Разом з тим, статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1 (далі - Постанова № 1), яка набрала чинності 03 січня 2025 року та застосовується з 1 січня 2025 року.
Пунктом 1 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
З такого правового регулювання слідує, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії.
При цьому, такі коефіцієнти не застосовуються до осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Отже, положеннями статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що в свою чергу суперечить приписам статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Крім цього, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
Апеляційний суд зауважує, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголошує на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Отже, зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а інші нормативно-правові акти підлягають застосуванню лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Колегія суддів також враховує, що відмовляючи у відкритті провадження за поданням судді Донецького окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом справи №200/116/25 як зразкової та за поданням судді Полтавського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом справи №440/534/25 як зразкової, Верховний Суд в ухвалах від 25.02.2025 у справі №200/116/25 та від 26.02.2025 у справі 440/534/25 звернув увагу на те, що Верховним Судом неодноразово висловлювалась позиція щодо застосування норм Закону №2262-XII у спорах, що стосуються обмеження максимального розміру пенсій. Зокрема, у постановах від 16.12.2021 (справа №400/2085/19), від 20.07.2022 (справа № 340/2476/21), від 25.07.2022 (справа №580/3451/21), від 30.08.2022 (справа № 440/994/20), від 17.03.2023 (справа №340/3144/21) та інших Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах стосовно призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону №2262-XII норми зазначеного закону підлягають застосуванню з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем під час перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262, постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються умови та/чи норми пенсійного забезпечення, зокрема Постанови № 1 є протиправним.
Щодо позовних вимог в частині здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2021 та під час подальших перерахунків його пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), без обмеження її максимальним розміром з урахуванням усіх передбачених доплат та індексацій, урахуванням раніше виплачених сум. 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом спору у цій справі є застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".
Застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів підтверджується наявними матеріали справи, зокрема перерахунком пенсії позивача з 01.07.2025 (а.с. 35, т. 1).
Водночас, з вказаного перерахунку не вбачається обмеження пенсії максимальним розміром на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн).
Поряд з цим, як слушно зауважив суд першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.
Отже, рішенням суду встановлено право позивача на отримання пенсії з 01.04.2019 без обмеження пенсії максимальним розміром, а отже, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає наявності правових підстав для здійснення перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2021 та під час подальших перерахунків його пенсії, проведених на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 (з 01.07.2021 – 2 000,00 грн), від 16.02.2022 № 118 (3 01.03.2022 - 4636,93 грн), від 24.02.2023 № 168 (з 01.03.2023 - 1 500,00 грн), 23.02.2024 № 185 (3 01.03.2024 – 1 500,00 грн) та від 25.02.2025 № 209 (3 01.03.2025 — 1 500,00 грн), без обмеження її максимальним розміром з урахуванням усіх передбачених доплат та індексацій, урахуванням раніше виплачених сум. 
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що постанову від 03.01.2025 № 1 скасовано та з 01.01.2026 перерахунок пенсії здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1778.
Колегія суддів відхиляє наведені аргументи скаржника, та зауважує, що такі не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, позаяк предметом спору у даній справи є застосування відповідачем до пенсії позивача положень Постанови № 1.
Також Управління в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував що відповідач здійснює виплати виключно в межах бюджетних асигнувань.
Колегія суддів відхиляє наведені посилання скаржника з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).
Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Відтак, нарахування та виплата позивачу пенсії у належному розмірі не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань відповідача.
Окрім того, в апеляційній скарзі апелянт – ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції встановив, що позивач має право на отримання пенсії без обмеження її розміру, проте не пояснив, чому це право не застосовується до усіх перерахунків пенсії не навів жодного правового обґрунтування.
Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема і з перерахунку пенсії позивача з 01.07.2025, предметом спору у даній справі є застосування відповідачем під час перерахунку пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону № 2262, постанови Кабінету Міністрів України № 1.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, оцінка інших правовідносин, аніж ті, що є спірними у даній справі, не відповідає положенням частини 2 статті 9 КАС України.
Поряд з цим, відповідаючи на аргументи апелянта, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції містить мотиви його прийняття, послання на норми матеріального та процесуального права та відповідні докази.
З огляду на викладене, відповідні посилання скаржника є безпідставними.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта ОСОБА_1 на обов`язок суду першої інстанції кваліфікувати неподання відповідачем відзиву як визнання позову з огляду на таке. 
Так, відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Поряд з цим, частинами 1, 4 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що кваліфікація неподання позову відповідачем у даній справі є дискрецією суду та здійснюється на розсуд суду.
Водночас, з`ясування усіх обставин у справі є його імперативним обов`язком.
Враховуючи все вищевикладене, аргументи апелянта ОСОБА_1 є необґрунтованими. 
Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційних скарг.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 420/43127/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик