25.06.2026 
ЄУН 337/2305/26
Провадження №2/337/1977/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Сидорової М.В.,
за участю секретаря Коваленко В.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
10.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов, в якому позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Туманов С.Г., просить визнати за нею право власності на одну четверту частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат жилою площею 34,4 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 15,2 кв.м, 2-а кімната – 7,8 кв.м, 3-а кімната11,4 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, ванна кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 1,3 кв.м, коридор – 10,5 кв.м, вбудована шафи - 1,0 кв.м, балконом 0,9 та 1,2 кв.м та лоджія 1,6 кв.м, загальна площа 61,4 кв.м.
Позов мотивує тим, що позивачу та третім особам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1998, яке видане ВАТ «Південдизельмаш», належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частини кожному трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване Токмацьким бюро технічної інвентаризації 28.05.1998 за № 8382. 06.02.2026 позивач звернулась до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою за реєстраційним №71366480 про реєстрацію права власності на нерухоме майно щодо належної їй на праві власності 1/4 частини зазначеної квартири. Однак, рішенням Держаного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 83957127  від 25.03.2026 їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відповіді з Бюро технічної інвентаризації, яке до 2013 року здійснювало реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна відповідно до чинного на той час законодавства. Іншим чином зареєструвати право власності на частку вказаної квартири і вільно розпоряджатися цією часткою вона не може, чим порушується, не визнається її право власності на майно, яке вона набула правомірно відповідно до чинного на момент набуття права власності законодавства. Таке порушення підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на частку нерухомого майна на підставі ст.392 ЦК України.
Ухвалою суду від 14.04.2026 вказаний позов було залишено без руху, а позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
16.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 17.04.2026 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 15.04.2026 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Туманов С.Г. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, які викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити.
Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили позов ОСОБА_1 задовольнити.
Представник відповідача - Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області в судове засідання не прибув, до суду надійшла заява представника відповідача – Молодецького Р.Ф. про розгляд справи у без його участі.
Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань про відкладання судового розгляду не подавав.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідача Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області та третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
Суд, вислухавши позивача та її представника, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації» (ч.3 ст.3 Закону).
Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії ( п.3 ч.3 ст.10 Закону).
Суд встановив, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1998, яке видане ВАТ «Південдизельмаш», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частини трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
На момент набуття права власності на вказану квартиру державна реєстрація об`єктів нерухомого майна здійснювалась бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Токмацьким бюро технічної інвентаризації 28.05.1998, реєстраційний напис №8382.
Відомості про власників зазначеної квартири відображені в технічному паспорті на нерухомість.
Згідно технічного паспорту вищевказана квартира складається з трьох кімнат, зокрема: 1-а кімната площею 15,2 кв.м, 2-а кімната – 7,8 кв.м, 3-а кімната11,4 кв.м, а також кухні площею 7,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 1,3 кв.м., коридору – 10,5 кв.м, вбудованої шафи - 1,0 кв.м, балкону 0,9 та 1,2 кв.м та лоджії 1,6 кв.м, загальна площа квартири 61,4 кв.м, жила площа - 34,4 кв.м.
Оригінали вказаних документів були оглянуті судом безпосередньо у судовому засіданні.
Також судом встановлено, що 23.05.1998 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у відділу реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №340. Після реєстрації шлюбу дружина набула прізвище ОСОБА_9 .
Крім того встановлено, що 28.04.2007 ОСОБА_10 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №141. Після реєстрації шлюбу дружина набула прізвище ОСОБА_11 .
06.02.2026 ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою за реєстраційним №71366480 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно щодо належної їй на праві власності 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення №83957127 від 25.03.2026 державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради позивачу ОСОБА_1 відмовлено в проведені реєстраційних дій, а саме реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю відповіді на запит до Бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна відповідно до чинного на той час законодавства. Протягом строку, встановленого ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на запит державного реєстратора було надано лист Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області від 17.02.2026 за 386/01-42, яким повідомлено про неможливість вивезення первинних та інших документів органу у зв`язку з відсутністю доступу до них, які безпосередньо знаходяться на тимчасово окупованій території – Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, з 26.02.2022.
Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» м. Токмак Пологівського району Запорізької області, де знаходиться нерухоме майно позивача та Токмацьке бюро технічної інвентаризації, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлений, зокрема, у випадку, коли особа є вже власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила ст.392 ЦК України застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.
Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 правомірно набула право власності на 1/4 частку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1998, яке видане ВАТ «Південдизельмаш», зареєстрованого в БТІ, тобто відповідно до чинного на момент придбання майна законодавства.
З 26.02.2022 по цей час м. Токмак Пологівського району Запорізької області є тимчасово окупованою територію України.
Судом встановлено, що право власності позивача на частку вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який функціонує з 01.01.2013, не зареєстровано.
При розгляді заяви позивача про реєстрацію права власності державний реєстратор не зміг отримати та перевірити інформацію про реєстрацію права власності в Токмацькому БТІ, яке також знаходиться на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Відомості про переміщення установи на підконтрольну територію України в справі відсутні.
Отже, на теперішній час позивач ОСОБА_1 позбавлена права в передбаченому законом порядку зареєструвати своє право власності на 1/4 частку зазначеної квартири і відповідно вільно володіти та розпоряджатись нею, чим порушується (не визнається) її право власності.
На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача шляхом визнання за ниею права власності на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,182,316,317,319,321,328,392 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         М.В.Сидорова