ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/35589/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року (суддя С.І. Озерянська) у справі № 160/35589/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією; 
- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; 
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача примусово доставлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач вказує, що військово-лікарська комісія була проведена неповно та формально, без урахування наявних медичних документів і фактичного стану здоров`я позивача. Зауважує, що страждає на хронічний гастродуоденіт, який, на його переконання, перешкоджає проходженню військової служби, а також посилається на розбіжності у встановлених йому діагнозах під час попереднього медичного обстеження та проходження військово-лікарської комісії. Вважає, що під час його призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією було порушено вимоги законодавства.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що матеріалами справи підтверджено проведення щодо позивача медичного огляду з метою встановлення ступеня придатності до військової служби та прийняття за таким оглядом довідки про його придатність до військової служби, що цілком узгоджується з Положенням №402.
Суд першої інстанції зауважив, що перевірка рішення ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням №402 при проведенні медичного
огляду військовозобов`язаного, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань, ВЛК регіону чи ЦВЛК (в межах справи) не приймали, тому позивач не дотримався вимог Положення №402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду.
Суд першої інстанції звернув увагу, що позивач посилаючись на формальне проходження ним ВЛК не ставить питання про визнання протиправною та скасування довідки про визначення ступеня його придатності до військової служби.
Суд встановив, що позивач є військовозобов`язаним, який військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби. Матеріалами справи не підтверджено, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав. Також позивач не надав доказів того, що мав підстави для бронювання в установленому законом порядку на період мобілізації.
Враховуючи наведені обставини, а також Указ Президента України № 69/2022, Порядок №560, суд першої інстанції вказав, що відповідачем правомірно здійснено призов позивача на військову службу по мобілізації.
Суд першої інстанції зазначив, що після видання наказу про зарахування позивача до особового складу військової частини виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.
Суд першої інстанції зауважив, що актами законодавства не передбачено звільнення чи виключення з військової служби шляхом скасування наказу про призов. Цей наказ вже реалізований, та позивач був зарахований до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що під час проходження позивачем ВЛК, допущено грубі порушення Положення №402. Зауважує, що суду не подано докази про належне проведення позивачу медичного огляду ВЛК. Вважає, що відсутність вручення позивачу повістки свідчить про відсутність підстав для проведення мобілізаційних заходів. Звертає увагу, що посилання на виникнення нових правовідносин військової служби через видання наказу не спростовує протиправність виникнення правовідносин військової служби, а факт виконання індивідуального акту не позбавляє особу права на його оскарження та не легалізує допущені порушення.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 18.10.2025 року позивач пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 по завершенню якого видано довідку №2025-1018-2201-3655-3, в якій зазначено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), хронічний гастродуоденіт. На підставі статті 52в графи ІІ розкладу хвороб, позивач визнаний придатним до військової служби.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.2025 року №1004 «Про призов на військову службу» позивача було призвано до Збройних Сил України та призначено до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2025 року №338 солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу за мобілізацією, з 19 жовтня 2025 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати таким, що 19 жовтня 2025 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.
Вважаючи протиправними наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (надалі цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).
Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543 в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно приписів ч.5 ст. 22 Закону №3543 призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Статтею 23 Закону №3543 передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
Відповідно до п.81 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Приписи ст. 1 цього закону передбачають, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Згідно глави 1 розділу I Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пункт 2.1 глави 2 розділу I Положення №402 визначає, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення. 
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Спірним наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.2025 року №1004 позивача було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до Військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, за змістом матеріалів справи 18.10.2025 року позивач пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 по завершенню якого видано довідку №2025-1018-2201-3655-3 від 18.10.2025, в якій зазначено, що позивач визнаний придатним до військової служби. Ця довідка є чинною та не оскаржена, докази зворотного у матеріалах справи відсутні.
Матеріалами справи не підтверджено, що позивач мав право та реалізував своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст.23 Закону №3543.
За встановлених обставин, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач станом на 19.10.2025 року був громадянином України, військовозобов`язаним, не мав відстрочки від призову, зокрема бронювання від призову, та був придатним до військової служби, тому позивач підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, враховуючи приписи Закону №3543 та Порядку №560, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.2025 року №1004, яким позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, є правомірним. 
Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги стосовно медичного огляду позивача та довідки ВЛК №2025-1018-2201-3655-3, дій щодо доставлення позивача до ТЦК та СП без вручення позивачу повістки, адже з огляду на зміст заявлених у позові вимог такі питання не є предметом судового розгляду у цій справі.
Разом з тим, є безпідставними аргументи скаржника про протиправність та наявність підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до особового складу частини, адже фактично такі аргументи скаржника обґрунтовані протиправністю наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно призову позивача на військову службу під час мобілізації, що не знайшло свого підтвердження.
За цих обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі № 160/35589/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 01.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров