ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30819/21 Головуючий у 1 інстанції - Новікова І.В.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 307060-2409-1016 від 01.03.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2021 рік на суму 35 161,84 грн. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч.1 ст.27, ч.3 ст.276, ст.ст.289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вимог Закону № 2825-IX матеріали справи № 640/30819/21 передано до Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2011 між Богуславською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1.1 якого, орендодавець, відповідно до рішення п`ятнадцятої сесії Богуславської міської ради шостого скликання за №132-09-VI від 24.05.2011, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться на території Богуславської міської ради в місті Богуславі Київської області по вул. М. Гризун, 19. Кадастровий номер земельної ділянки: 3220610100:01:010:0566.
Відповідно до пункту 9 договору орендна плата вноситься «орендарем» виключно у грошовій формі в розмірі 6% за рік від її нормативної грошової оцінки, що в грошовому еквіваленті становить 42 455, 41 грн.
01.03.2021 ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №307060-2409-1016, яким визначено позивачу зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2021 рік в розмірі 35 161,84 грн.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що після відчуження 13.05.2017 належного позивачу комплексу нежитлових будівель, розташованого на орендованій земельній ділянці, до нового власника відповідно до статей 120, 141 Земельного кодексу України, статей 7, 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 288 Податкового кодексу України перейшло право користування земельною ділянкою та обов`язок зі сплати орендної плати, а право користування позивача припинилося. При цьому, договір оренди був достроково розірваний за рішенням Богуславської міської ради, укладено відповідну угоду та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, а тому у 2021 році позивач не був платником орендної плати, а спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, тоді як відсутність державної реєстрації припинення права оренди не створює для нього обов`язку зі сплати податку.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що користуючись відомостями з Держкомзему контролюючим органом правомірно визначено позивачу зобов`язання з орендної плати за землю.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно із ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - Податковий кодекс України).
За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).
Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За приписами частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою (пункт «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України).
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.
З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2017 приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець - ОСОБА_1 зобов`язувався передати, а покупець зобов`язувався прийняти у приватну власність належне продавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме - комплекс нежитлових будівель, загальною площею 1342,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Майно розташоване на земельній ділянці площею 1,1655 га, кадастровий номер 3220610100:01:010:0566, яка перебуває у користуванні продавця на підставі договору оренди земельної ділянки від 08.06.2011.
Також, як вірно було встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із укладанням зазначеного вище договору купівлі-продажу, позивач звернувся до Богуславської міської ради з заявою про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки.
Рішенням Богуславської міської ради від 29.05.2017 №443-22-VII «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в межах м.Богуслав», вирішено достроково розірвати, за взаємною згодою сторін, договір оренди земельної ділянки комунальної власності Богуславської міської ради загальною площею 1,1655 га (кадастровий номер 3220610100:01:016:0566) по АДРЕСА_1 , укладений 08.06.2011 між Богуславською міською радою і ОСОБА_1 , зареєстрований 26.03.2012 за № 322060004004712.
Також, 06.06.2017 між Богуславською міською радою та ОСОБА_1 підписано угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки, а 08.06.2017 - акт приймання-передачі земельної ділянки/
Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, у позивача з моменту відчуження комплексу нежитлових будівель (13.05.2017), які розташовані на земельній ділянці, що перебувала у користуванні позивача на підставі договору оренди земельної ділянки, який розірваний угодою від 06.06.2017, був відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, а тому спірне податкове повідомлення-рішення щодо сплати орендної плати за землю за 2021 рік є протиправним та такими, що суперечить нормам чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Щодо доводів апелянта на відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, то колегія суддів зазначає, що вносити відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення права оренди земельної ділянки позивачем має власник земельної ділянки, тобто Богуславська міська рада Київської області. При цьому, невнесення даних про розірвання договору оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не може створювати для позивача обов`язку сплати за землю у разі відсутності в нього правових підстав для користування земельною ділянкою через відчуження нерухомого майна, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці.
Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. 
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.